63 413 



store Afstande mellem Træerne, og Jordbunden er i Regelen dækket af Underskov, især af 

 Hassel og Hvidtjorn« (Vaupell). I den største Del af Landet forekommer Egen indblandet 

 i Bøgeskoven, sædvanlig som Levninger af de store Bevoxnioger, der tidligere have dækket 

 Laudet, men som Menneskene og Bøgen have kappedes om at fortrænge. Paa hele den 

 jydske Riillestenssand-Ryg forekommer der smaa Egeskove, og paa de af Hedefladerne om- 

 givne Bakkeøer staa Egekrat (»Purkrat«), Levninger af fordums Egeskove (Vaupell 1. c). — 

 I Sverrig er Egen udbredt til Dalelv (61°), men dens Nordgrændse sænker sig, ganske mod- 

 sat Bøgens, mod Vest og ligger her paa 60° (Andersson: Aper^u etc. p. 25). Længere 

 mod Øst forekommer Egen paa Øland, Gotland, i den sydlige Del af Finland (61°) og i 

 Rusland Syd for det Høidedrag, som fra Waldai-Bjergene fortsætter sig mod Øst mellem 

 Wologda og Jaroslaw, og har sin Østgrændse ved Wiatka (58°). Den voxer her indblandet 

 i Skove, som dannes af Birk, Esp, Ælm, Ask, Lind o. fl. Sydgrændsen for Egens Udbred- 

 ning i Rusland dannes af Steppen; dog forekommer den hist og her i Floddalene i Steppe- 

 gebetet, men mest som Busk (Trautvetter: Pflanzeugeogr. Verhiiltn. des eur. Russiands). 

 I Norge gaaer Egen i de østlige Distrikter til 61°, men i de vestlige til 63° (Thingvold i 

 Romsdalen). I de sydlige Dele af Landet gaaer den op til 1000 Fod paa Bjergene. Den 

 opnaaer vel ikke i Norge saa anselig en Størrelse som i Danmark, men ved Horten 

 (59° 25') forekomme dog Ege, som have 20 Fod i Omfang (Schiibeler). I de Levninger, 

 som i England ere tilbage af de store Skove, som i tidligere Tider dækkede Landet, hører 

 Egen til de mest karakteristiske Træer (Henfrey). Den gaaer i Skotland til 58°. — Fra 

 den østeuropæiske Slette er Egen udbredt i Lavlandet over Polen, Nordtydskland , Holland, 

 Belgien og den nordlige Del af Frankrig. Paa Bjergene i Nordtydskland stiger den op til 

 1500 Fod, og i Sydtydskland gaaer den sjelden over 2000 Fod. I de bayerske Alper gaaer 

 Egen høiere op paa Bikjæderne, nemlig til 2900 Fod, end paa Hovedkjæden, hvor den 

 kun naaer op til 2000 — 2500 Fod (Sendtner). Paa Jurakjæden bestaaer Skovene ved 

 Foden af den vestlige Skraaning af Ege i Forbindelse med Avnbøg og Kastanie. I en 

 Høide af 1800 — 2000 Fod indtager Egen de mod Nord vendende Skraaninger, men Bøgen 

 de, som vende mod Syd (Miiller). Paa Frankrigs Centralplateau begynder Q. i^edunculata 

 at afløses af Q. pubescens (Lecoque). Ved den vestlige Fod af Pyrenæerne optræder 

 Sommer-Egen i en egen fra vore Haver velbekjendt Varietet {Q. fastigiata Lam., Q. pyra- 

 midalis Hort.), udmærket ved sin om Cypressen og den italienske Poppel mindende Krone. 

 I den nordlige Del af Spanien danner Egen hist og her ret anselige Skove (Willkomm). 

 — I Schweiz spiller Egen en meget underordnet Rolle (Heer), og den gaaer ifølge Mohl 

 ligesom i Bayern høiere op paa Bikjæderne (til 3380 Fod) end paa Hovedkjæderne (til 2460 

 Fod). — I Italien optræder Sommer-Egen i mange Former, Q. Thomasii Ten. med meget 

 store Frugter, Q. Apennina med underneden filtede Blade o. n. fl., der af Forfatterne uden 

 Grund ere blevne opstillede som egne Arter, og den spiller i Forbindelse med nærstaaende 



52* 



