450 120 



den ovre Del af Donauens Flodsystem , hvor don fra Syd modtager Tillnb af sine tre store 

 nidoder: Lech, Isår og Inn , var endnu i den lerliærc Tid den vestligste Del af en fra 

 Sortehavet udjtaaende lang smal Ilavbugl, lil(!v smore lil en slor Indsrt og er derpaa gradvis 

 lilevcn omdannet til Land. Med denne Dannclsesmaado stnaer det i Forbindelse, at her 

 lindes saa betydelige Arealer, der indtages dels af Torvemoser, dels af lieder. Torvemoserne 

 dække saaledes over 2U D iMilc, og Erdingermoor paa venstre isarbred mellem Mimclien 

 og Freising alene 4,6 D Mile. Hederne indtage store fuldkomment flade Strækninger, 

 navnlig paa de Steder, hvor lller, Lech (Lechfeld) og Isår udmunde i Uonauen. Bunden er 

 kalkblandel Sand og Grus, ofte dækket af et Lerlag. Hvad Planlevæxlen angaaer, have disse 

 lieder kun det fælles med den nordiske Lynghede, at de ere Irælose; thi hverken Lyngen 

 eller nogen anden enkelt Planteart er her overveiende. Her findes et broget Tæppe af 

 urteagtige Planler, llalvbuske og Huske henliorende til mange forskjelllge Familier*). Store 

 Hedestrækninger, som nu ere for ufruKtbare III at dyrkes, have for lialvandel lusiiid Aar 

 siden været benyttede lil Agerbrug, saaledes som de her fundne Oldsager vise, eller været 

 skovklædte. Romerne fandt Landet her overvoxet med Skove, fugtigere og frugtbarere end 

 nu; forst efter Skovenes Uydning have liederne laget lUinden i Kesiddelse. — Bayern har 

 dog et belydeligt Skovareal, og Rodgranen er det almindeligsle Skovtræ fra Donauen og lil 

 en Fløide af 5340 Fod. Ædelgranen er hyppigst i de laveste Dele af Højsletten især paa 

 dyb Lerbund; paa Bjergegnene, hvor den stiger lil •iGOO Fod, forekommer den mest i Selskab 

 med Rødgranen. Lærken mangler i den vestlige Del af de bayerske Alper, men i den 

 ostlige Del danner den lilligemed Zirbelfyrren paa 6000 Fod den øverste Trævæxt. Sidst- 

 nævnte Fyrreart voxer navnlig mellem 4700 og 5750 Fod, men den er nu paa mange 

 Steder næsten udryddet, da dens One, vellugtende Ved er meget søgt til Træskærerarbeide. 

 Pinus sylvestris gaaer til 4900 Fod, men forekommer i Reglen kun i smaa Grupper eller i 

 spredte Exemplarer. Pinus montana er især udbredt mellem 4300 og 6250 Fod. Taxen 

 voxer mellem 1150 og 4300 Fod. Sommer-Egen gaaer mange Steder kun til 2000—2500 

 Fod og stiger aldrig over 2800—2900 Fod. Vinter-Egen er sjelden Syd for Donauen og 

 mangler ganske i de bayerske Alper, hvilket sluaer i en mærkehg Modsætning til dens Ud- 

 bredning andre Sleder, hvor den i Regelen gaaer høiere op paa Bjergene end Sommer- 

 Egen. Bøgen har i del hele, dog navnlig paa frie Skraaninger, sin Hoidegrændse paa 

 4370 Fod, men forekommer i enkelte Exemplarer paa 4600—4700 Fod; i Dale og paa 

 Dalskraaninger ligger Grændsen for dens Ldbredning 300—900 Fod lavere. Begge Elle- 

 arter forekomme langs med Floderne; men ikke paa samme Sleder eller mellem hinanden; 



*) Sendtncr fandl i Haycrns lo slorste Heder (Lechfeld og Garclilngerhaidc) 222 Arter. Af disse ere 

 54 Arter særlig karakteristiske for Heden, snasom: Linum fiavum, Linotyria vulyaru, Atter Aviellus, 

 Cardmu defloraliu, Jlypochaeru maculata, Potentilla rupetlris, Dorychnium tuffrulkosum, Arctosta- 

 phylot officinalia. 



