125 455 



Karpaterne paa den ene Side, som vise en stor Tilnærmelse til Sudeterne — Saltx Stle- 

 siaca kan saaledes nævnes som en for begge fælles karakteristisk Art — og paa den anden 

 Side Øst-Karpaterne, hvis Plantevæxt slutter sig til de østlige og sydlige Egne. Neilreich 

 (I. c. p. 72) giver en Fortegnelse paa 115 Arter (blandt disse: Betula nana, Ostnja carpi- 

 nifolia, Salix hastata, mtjrtilloides , Ledum pahistre, Aronia rotundifolia, Ghamæmispilus), 

 som forekomme i Vest-, men ikke i Øst-Karpaterne, og 211 Arter (blandt disse: Pinus 

 Laricio, Alnus vindis, Corylus Colurna, Celtis australis, Lonicera coendea, Syringa vul- 

 garia, Acer Monspesulanum, Rhamnus rupestris, Oenista triangidaiis , Cytisus leiocaiyus, 

 C. radiatus], med hvilke det omvendte finder Sted. — Karpaterne sænke sig jævnt mod 

 Nord og Nordost i Galiziens Lavland, der horer til de skovrigeste Egne I Europa. 

 Skovene bestaa langs med Foden af Karpa.erne og i hele den midterste Del af Lavlandet, 

 Dniesterens Flodgebét, af Løvtræer, især af Bøg, Birk, Eg og Lind, enten i rene Bevox- 

 ninger eller i Blandingsskov, i hvilken ogsaa Åvnbøg, Ælm, alle tre Ahornarter, Sølvpop- 

 pelen, Hvid- og Skjør-Pilen udgjøre en Bestanddel. I den nordlige Del af Galizlen derimod, 

 paa Grændsen af Polen, Volhynien og Podolien, bestaaer Skoven udelukkende af Naaletræer, 

 Rødgran, Ædelgran og Fyr, hvilken sidste danner store rene Bevoxninger. I Nord-Galizien 

 er der en 50 Mile lang Slette, som dels bestaaer af Flyvesandsfiader, dels af sumpig Tørve- 

 og Moseland og dels er skovklædt. Den podoliske Høislette i Øst-Galizien har tildels 

 Steppekarakter. 



Særlig Omtale fortjener Trævæxten paa Pilis-Vértes Bjerget, der ligger Syd 

 for det Knæ, som Donauen danner omtrent midt i den ungarske Slette ved Gran. Dette 

 Bjerg, der hæver sig til en Høide af noget over 2000 Fod og bestaaer af Trachyt og Kalk, 

 danner et Bindeled mellem Alperne og Karpaterne, men synes dog ifølge sine geologiske 

 Forhold snarere at høre til sidstnævnte Bjergsystem. Skovene bestaa i de lavere Dele af 

 Bjerget, som vende mod Syd, af Ege, nemlig: Q. jiedunculata , sessilifiora, pubescens og 

 Cerris. Sidstnævnte danner især smukke Bevoxninger og synes at have været et frem- 

 herskende Træ i de herværende Urskove; den forekommer fra Foden indtil det bøicsle 

 Punkt (2400 Fod) som et anseligt Træ. De fleste Steder mangler her enhver Underskov, 

 dog forekommer af og til Juniperus covwnmis, som tæt Buskværk. Paa de nordlige Skraa- 

 ninger dannes Skoven af Bog, dog fornemmelig paa Trachytbund, medens den er sjelden 

 paa Kalkbund. Bøgens nedre Grændse ligger omtrent paa 600 Fod, men hvor den fore- 

 kommer paa sydlige Heldninger, paa 900 Fod. I dens Sygge voxe: Arum maculatum, Lathræa 

 sqtiamaria, Paris quadrifoUa, Banunculns Ficaria, Actæa sjn'cata, Corydalis cava, Ane- 

 mone ranunculoides , nemorosa, Oxalis Acetocella o. fl. Meget almindelige ere ogsaa her 

 Blandlngsskove, der bestaa af en Mængde Arter, nemlig foruden dn nævnte Ege og Bogen, 

 som overalt ere fremherskende, af: Carpinus, Tilia parvifolia, grandifolia, Ulmus, Cerasus 

 avium, Popidus tremula, Salix Caprea, Pyrus conimtmis, Malus, Borbus torntitialis, Acer 



