482 152 



naa ned pjenncm Gualimala. — Egenes L'dbredning i den Del af Mexico, hvor de optræde 

 i 8l«rsl Mængde, er allerede omlalt ovenfor. I Chinanllas fiiftlige Bjergegne IrafLiebmann 

 mange Ege; foruden fiere af <!em, som voxe nordligere, blandt hvilke især udhæves Q. 

 nlabrescens, ogsaa nogle, som forsle Gang bleve sele lier, som Q. flavida, Chinantlensis, JUr- 

 gensii. 



1 den nordlige Del af Ccnlralamerilta, i Gualimala, vide vi af de der af Ilarlweg 

 oir navnlig af Warszewicz indsamlede IManlcr, al Egene endnu ere tilstede i mange Arier, 

 blandt hvilke flere udmærke sig ved deres skjønne Væxt og store Blade og Frugier, men 

 man savner desværre næslen ganske Oplysninger om den Høide, hvori de voxe. Del synes 

 især at være mellem 7—9000 Tod. De fleste Arter ere forskjellige fra de mexicanske, 

 saaledes: Q. (Macrohnlanus) corrugafn, Warszewiczit, oocarpa; Q. [Erythrobalanus] Skinneri, 

 der overgaaer alle andre Arter af denne L'nderslægt i Frugternes Slorrelse, grandis, Guali- 

 malensis, eugeniæfolia ^ sapotæfolia. — Egenes Forhold i Nicaragua og Costa Rica kjerwler 

 jeg fra min egen Reise. I Nicaraguas nordligste Provinds Segovia forekommer Q. Segoviensia, 

 der dog neppe er andet end en af de mange til Q. obtusata hørende Former, sammen med 

 Pinus oocarpa i en Høide af 4 — 6000 Fod, men i den øvrige, lavere Del af Landet synes 

 Egen ganske at mangle. — Egene optræde paany i Costa Ricas Høiland, navnlig paa den 

 hole Vulkankjæde, som her gaaer næsten tværs gjennem Landet, og fornemmelig paa den 

 hoieste af Vulkanerne, Irazu, og paa den nærliggende Revenlado. Her danne Egene næslen 

 rene Bevoxninger mellem 7—8000 og 10,000 Fod i et, navnlig foroven, skarpt begrændset 

 Bælle. Den herskende Art er Q. Costaricensis; sjeldnere ere Q. citrifolia, granulata og 

 retusa.. Det er yppige Skove med en Underskov rig paa skjøniblomstrede Planler. I den 

 nedre Del af Regionen henhører disse endnu til tropiske Former, Peberarter (Piper Irazua- 

 nu»i DC.) og Melastomaceer; mea det er især Lobeliaceer (Siphocampylus Outtierezii) og Eri- 

 caceer [Proclesia Veraguensis), som tiltrække sig Opmærksomheden ved deres skjønne Blomster. 

 Ved den ovre Grændse ere Egene overvoxede med Lsneer. 



Fra Veragua kjendes kun tre Arter: Q. Seemanni, som ogsaa er funden af IL 

 Wendland ved Azari i Costa Rica, Warszewiczii og bumelioides. — Af de Arter, som be- 

 tegne denne Slægts Sydgrændse 2— 3 Grader Nord for Ækvator i Columbien, synes Q. Hum- 

 boldlii at være den almindeligste og anseligste. Den voxer paa Popoyan mellem 6—8500 

 Fod og opnaaer en Iloiile af GO — 100 Fod. Desuden forekommer her Q. Tolimensis (9000 

 Fod), Lindeni og Q. [Lepidobalanus] Almaguerensis. 



