496 166 



Gebeter, men fra disse have de udbredt sig i rorskjelllgc Retninger, indvandret i hinandens 

 Torriloricr og blandet sig mellem hinanden. Herved opslaaer der Overgangsgebclcr, og 

 der sinaor nu tilbage at vise, al der netop i disse optræde Former, som danne Mellemled 

 mellem de fra de forskjelJige Ontra udgaaende Typer. 



Kastanielypcn har sil Centrum paa de indiske Øer og her fremtræder den i sin 

 reneste Skikkelse i Slægten Cyclobalanus. Denne Slægt frembyder nemlig baade i sin 

 Bygning og i sin Uabitus de fra Ege- og Bngetypen mest afvigende Forhold, tilhøre ude- 

 lukkende de indiske Øer og optræder her i stor Formrigdom. Den tilstødende Del af Asien, 

 hvor Cupulifererne overhovedet ere tilstede, Himalaja, CM'ma. og Japan, karakteriseres ved 

 Former, som paa forskjellig Maade vise en Overgang mellem Kastanie-, Ege- og Bøgetypen. 

 Her er saaledes to Slægter af Kastaniegruppen af hvilke den ene, Pasania, viser en Til- 

 nærmelse til Egene ved Skaalskællenc (o: Pasania er Cijclobalantts med Egesktal)*) og 

 den anden, Castanea, til Bogene (d: Castanea er Cyclobalanus med Bøgeskaal). Denne 

 Tilnærmelse mellem Kastanien og Bogen er endog saa stor, at man tidligere henførte dem 

 til samme Slægt, uagtet de henhøre til ganske forskjellige Typer. Den tredie Slægt (Cy- 

 clobalanopsis), som mere end nogen anden er herskende i dette Overgaugsgebét, er ogsaa 

 mere end nogen anden blandt alle Cupulifererne at betragte som en systematisk Overgangs- 

 form; men medens de to foregaaende ere Kastanier som have optaget noget af Egenaluren, 

 maa denne Slægt derimod opfattes som Ege, der tildels have iført sig Kastaniernes Dragt, 

 og det paa en saa skuffende Maade, at det forst i den seneste Tid er lykkedes at gjerinem- 

 skue Masken og vise deres virkelige Afbyrd (Ørsted: Bidrag til Egeslægtens Systematik i 

 naturh. Forenings vidensk. Meddel. 1860, S. 77). Cyclobalanopsis - \Tlerne ere efter de 

 væsentlige Forhold i deres Bygning (Arrene, Frugt og Frø) Ege, men i ydre, mere iaine- 

 faldende Karakterer, navnlig i Skaalen, stemme de ganske overens med Cyclobalanus; i 

 Bladene staa de midt imellem Cyclobalanus og den i Asien og især i Østasien mest ud- 

 bredte Afdeling af Egene (Lepidohalanus sect. Prtnus § serroides, see S. 369 og S. 386). 

 De til de tre Overgangsslægter hørende Arter have i Regelen de væsentlige Forhold i Byg- 

 ningen, som ligge til Grund for Slæglskarakteren, saa tydeligt udprægede, at man ikke lades 

 i Tvivl om deres Oprindelse, eller om h\ilken Slægt det er, hvortil de bor henfores; men, 

 som man maatte vente, er det dog ikke altid Tilfældet, og der gives saaledes Arter, der i 

 snævrere og mere egentlig Forsland maa betegnes som Uvergangsformer**). 1 den vest- 

 lige Del af delte mellem Kastanie- og Egecentrernc liggende Gebet er der en monolypisk 

 Uoderslægt {Heterobalanns), som danner Overgang mellem llnderslægtcn Cerris, med hvilken 



*) De neste Pa«anta-Arter slutte sig incil Heiis\n til iSkanleii iiæiini'St III Lepidobalanm , et mindre 



Antal ttPinnie I Sknalskirllone mest overens med C«rrM-Arterne |see .S. 374 J 4). 

 *•) Af Slægten Cyclobalanus, C gtmelliflora og argentata og af de to andre Slægter flere af de til l'nder- 

 tlsgtcrnc CIdami/Jobalanut ug IMhocarpaa samt UncleUtocarpus og Lithocarptu horende Arter. 



