169 499 



En nærmere Undersøgelse af de analoge Arter vil imidlertid vise, at de, som høre 

 til Underslægten Erytlirobalanus, altid have Blade med braaddede Fremragninger eller, naar 

 Bladene ere helrandede, en braaddet Spids, medens Lepidobalan-Arlerne have budte Frem- 

 ragninger og en budt Spids. Medens disse to Underslægter i det hele holde sig tydeligt 

 nok sondrede, er der dog visse Arter eller Grupper af Arter, hos hvilke begge Underslægters 

 Karakterer ere paa en saadan Maade forenede, at de danne virkelige Overgangsformer, og 

 saadanne Mellemformers Antal er især stort, hvor disse Underslægter optræde i det største 

 Antal Arter, altsaa i Mexico. Det er navnlig indenfor Underslægten Erytlirobalanus, der 

 ogsaa er den formrigeste i Amerika, at der forekommer flest Tilfælde af en større eller 

 mindre Tilnærmelse til Lepidohalanus, sjeldnere omvendt. Medens saaledes toaarig Frugtmod- 

 ning og de golde Ægs Stilling i den øverste Del af Frugten høre til de Karakterer, som i 

 Regelen skarpest adskille Erythrobalanerne fra Lepidobalanerne, er der en lille Gruppe af 

 de førstnævnte, hos hvilke Frugten modnes det første Aar (se S. 364, Sectio 5, Laurifoliæ 

 §2), og der er en anden Gruppe, der ikke alene i enaarig Frugtmodning, men ogsaa i 

 Æggenes Stilling ved Grunden af Frugten slutte sig til Lepidobalanerne (se S. 364 Sectio 6, 

 Lepidohalanus). I disse Arter findes en saa fuldstændig Blanding af begge Underslægters 

 Karakterer, som man kan tænke sig; de have optaget saa meget af Lepidobalanernes Natur, 

 som de kunde uden at høre op med at være Erythrobalaner ; de have kun beholdt disses, 

 rigtignok ogsaa væsentligste , Mærker i Grifler og Ar og de mere underordnede Egenheder 

 i Skaalskællene og Blade. De fleste Arter af denne lille Overgangsgruppe høre til Ege- 

 slægtens sydligste Repræsentanter i Amerika og voxe Syd for den høie Vulkankjæde, som 

 i Costa Rica gaaer tværs igjennem Landet og danner et temmelig skarpt Grændseskjel 

 mellem Centralamerikas og Columbiens Floraer — her er, som jeg andetsteds har vist, den 

 nordligste Grændse for flere af de for den sydlige Halvkugle karakteristiske Former (f. Ex. 

 Gunnera insignis Ørst.). — Paa en anden Maade dannes Overgang mellem disse to Under- 

 slægter ved Californiens kristtornbladede Eg (Q. agrifolia) og rimeligvis ved nogle andre 

 endnu kun ufuldstændig kjendte Arter, som synes at slutte sig til denne (se S. 364, Sectio 7, 

 Stenocarpæa). Frugten er hos denne Art aflang og spids og modnes det første Aar 

 som hos Lepidobalanerne, og med disse navnlig med visse Arter af 7fea;-Gruppen stemmer 

 den ogsaa overens i Bladene, medens den derimod i Griflerne, Æggenes StiUing og Skaal- 

 skællenes Form er en Erythrobalan. — Blandt Lepidobalanerne danne Q. lyrata ved sin 

 kugleformede tykskallede Frugt (se S. 345 f. H) og Q. glabrescens , reiiculata, spicata o. fl. 

 ved Formen af Skaalskællene Overgang til Erythrobalanus. 



Underslægten Macrobalanus , der er eiendommelig for Mexico og Centralamerika, 

 hører til de smukkeste og interessanteste Afdelinger af Egene. Dens særegne Forhold i 

 Bygning har man hidtil ganske overseet, og de herunder hørende Arter stilles af De C an- 

 dolle paa forskjellige Steder i Systemet (se S. 370). Den hører til de amerikanske Ege- 



Videosk. Selsk. Sbr. i Række, nBturvidensk. og mslbem. Ard. 9 Bd. VI. C3 



