171 501 



japanesiske end med dem, som voxe i de østlige Stater. Her er nemlig, som ovenfor 

 (S. 474) vist, iiun én Art af den i Øststaterne herskende Afdeling af Underslægten Erythro- 

 balanus, men derimod 3 Arter, som henhøre til asiatiske Typer. Denne Overensstemmelse 

 mellem to fra hinanden ved et stort Hav fjernede Floraer — thi ogsaa med Hensyn til 

 andre Familier gjor den sig i større eller mindre Grad gjældende — kan kun forklares ved 

 at se hen lil de mærkelige Udslag, hvortil Asa Gray's*), Dana's og Lesquereux's 

 Undersøgelser have ført med Hensyn til den nuværende nordamerikanske Floras Forhold til 

 den pliocene og med Hensyn til de klimatiske Forandringer, som her have fundet Sted. 

 Ved disse Undersøgelser er det blevet godtgjort, at Plantevæxten her har en meget større 

 Ælde, end man tidligere har antaget, og at det ikke alene væsentlig var de samme Arter, 

 som dannede Skoven i den pliocene Tid, men nogle Arter kunne endog føres tilbage til 

 den miocene Tid***). Da Klimaet under Istiden gradvis blev meget koldere, maatte disse 

 Planter efterhaanden trække sig længere mod Syd, og i deres Sted traadte arctiske Former. 

 Efter Istiden fulgte den anden postlertlære Periode, der af Dana kaldes den »fluviale«, da 

 Landet dengang var lavere og Søerne meget større end nu. Af Dyrelevninger fra denne 

 Periode +) sees det, at der da herskede et varmt Klima lige op til de nordligste Dele af 

 Fastlandet. De under Istiden mod Syd trængte Planter kunde derfor vende tilbage og ind- 

 tage langt nordligere Bredegrader end de nu gjøre, medens de arctiske Planter trak sig op 

 til Toppen af de høieste Bjerge, hvor de endnu danne det alpine Bælte. I den fluviale 

 Tid fandt der altsaa saadanne Forhold Sted i Klima og i Plantevæxtens Fordeling, at der 

 over de aleutiske og kuriliske Øer kunde finde en Vandring af Planterne Sted, hvorved det 

 forklares, at disse to saa langt fra hinanden fjernede Floraer kunne være saa nøie knyttede 

 til hinanden. Efter den fluviale Periode fulgte »Terrasse-Perioden«, som Dana kalder den, 

 i hvilken Landet gradvis hævede sig til sin nærværende Høide, og Temperaluren sank, 

 hvorved den arctiske Flora igjen kom til at adskille den gamle og den nye Verdens tem- 

 pererede Floraer fra hinanden. 



Blandt de Cupuliferer, som have en saa afvigende Udbredning, at denne kun kan 

 forklares ved at se hen til den høie Ælde, som der ifølge de i pliocene Lag fundne Lev- 

 ninger maa tillægges dem, høre de to almindeligste Arter af Slægterne Castanea og Fagus. 

 Castanea vulgaris har sin største Udbredning i Europa, men den forekommer ogsaa i 

 Nordamerika, i Staterne Maine, Michigan og Kentucky, i en egen Varietet (var. Americana) 



*) Asa Gray: On tlie Botany of Japan and its relations to that. of North America. 

 **) Saadanne i pliocene Lag fundne Træer ere: Oleditschia triacanthos, Frunus CaroUniana, Carya olivæ- 

 formis, Castanea pumila, Quercus virens, aguatica var. myrlifolia, Persea Carolinensis. 

 ***) Saadanne ere: Taxodium distichum, Seguoia sempervirens. 

 f) Megatherium, Mylodon, Megalonyx, Dicotyles. 



63* 



