CIKADEN — DENS FREMKOMST AF DENS JORDBO 13 



fyldning, fordi de løsrevne Støvmasser paa Stedet bliver 

 benyttet til en Mørtel, der er mere kompakt og ensartet 

 end det gennemborede Jordsmon. 



Larven arbejder altsaa i et Lerdynd, og dette er 

 Grunden til den Tilsøling, der er saa forbavsende, naar 

 man ser den komme frem af en til det yderste udtørret 

 Jordbund. Det fuldkomne Insekt giver ikke, skønt det 

 for Fremtiden er fri for ethvert Minearbejde, helt slip 

 paa denne Urinblære; Rester af den har det bevaret som 

 et Forsvarsmiddel. Iagttager man det paa for nært 

 Hold, slynger det en Urinstraale ud imod den uheldige 

 og flyver pludselig bort. Under begge sine Udviklings- 

 former er Cikaden tiltrods for sit tørre Temperament 

 en dreven Vander. 



Saa vattersotig den er, kan Larven dog ikke have 

 tilstrækkelig Væske til at fugte og forvandle til en let 

 sammenpresselig Grød hele den lange Jordsøjle, der skal 

 udhules til et Rør. Beholdningen udtommer sig og maa 

 fornys. Hvor og hvorledes? Jeg tror at skimte det. 

 De forskellige Brønde, der blev lagt aabne i hele 

 deres Længde med den minutiøse Omhu, som en saa- 

 dan Udgravning kræver, viste mig paa Bunden, indlejret 

 i det afsluttende Lejes Væg en levende Rod undertiden 

 paa Tykkelse med en Blyant, undertiden saa tyk som 

 et Halmstraa. Den synlige Del af denne Rod er af ringe 

 Udstrækning, næppe nogle Millimeter lang. Resten ta- 

 ber sig i den omgivende Jord. Er Tilstedeværelsen af 

 denne Saftkilde tilfældig, eller er den særligt opsøgt af 

 Larven? Jeg hælder til det sidste Alternativ, saa ofte 

 kommer Tilstedeværelsen af en lille Rod igen, i det 

 mindste, naar min Eftersøgning blev gjort omhyggeligt. 

 Ja, Cikaden, der udgraver sig et Leje, Spiren til 

 den tilkommende Skorsten, opsøger det umiddelbare 

 Naboskab af en frisk Rod og blotter en vis Del af 



