14 J. H. fabre: skik og brug hos insekterne 



denne, der gaar i et med Væggen uden at springe frem 

 fra denne. Dette Murens levende Punkt er, tror jeg, den 

 Kilde, fra hvilken Forsyningen af Urinblæren fornys, 

 efterhaanden som det gøres behov. Er dens Reservoire 

 udtorret som Følge af Omdannelsen af en tør Støv- 

 masse til en Grød, saa stiger Minereren ned til sit Leje, 

 den indfører sin Sugesnabel og drikker rigeligt af den 

 Tønde, der er indfalset i Muren. Naar den har faaet 

 sin Feltflaske godt fyldt, stiger den op igen. Den gen- 

 optager sit Arbejde, idet den fugter den tørre Masse for 

 bedre at kunne rive den løs med Kløerne og forvandler 

 den til en Grød for at tvære den ud omkring sig og der- 

 ved opnaa fri Passage. I Mangel af den direkte Iagtta- 

 gelse, der er uudførlig her, bestyrker Logiken og Om- 

 stændighederne dette. 



Hvis den Rod, der tjener til Dunk, skulde svigte, 

 og hvis yderligere Reservoiret i Dyrets Indre skulde 

 blive tømt, hvad vilde der saa ske? Følgende Forsøg vil 

 sige os det. — En Larve gribes, idet den kommer frem 

 af Jorden. Jeg sætter den ned i Bunden af et Reagensglas 

 og dækker den med en Søjle af tør Jord, som bliver 

 middelmaadig sammentrykt. Denne Søjle er en og en 

 kvart Decimeter høj. Larven har lige udført en tre 

 Gange saa lang Udgravning i en Jordbund af samme 

 Natur, men med betydeligere Modstandskraft. Vil den 

 nu, begravet under min lave Støvsøjle, formaa at stige 

 op til Overfladen? Hvis dens Kræfter strækker til, vil 

 dens Befrielse være sikker. Hvad kan en Hindring, 

 som er ude af Stand til at yde nogen synderlig Mod- 

 stand, være for den, der lige har gennemboret et haardt 

 Jordsmon? , 



Jeg har imidlertid mine Tvivl. For at faa Bugt 

 med den Skærm, som skilte den fra Udverdenen, har 

 Larven opbrugt sin sidste Væskebeholdning. Dens 



