CIKADEN — DENS FREMKOMST AF DENS JOKDBO 15 



Blære er tom, og den har intet Middel til at fylde den 

 igen, da der ikke findes nogen levende Rod i Glasset. 

 Mine Tvivl om Udfaldet er velbegrundede. I Løbet af 

 tre Dage ser jeg den begravede Larve matte sine Kræf- 

 ter uden at vinde saa meget som en Tomme frem. Det 

 oprodede Materiale er det umuligt at holde paa Plads, 

 da det mangler Sammenhængskraft, og saa snart det 

 er flyttet, skrider det og kommer atter ind under Fødder- 

 ne paa Larven. Arbejdet er uden synligt Resultat og maa 

 stadig begyndes fra nyt af. Den fjerde Dag dør Dyret. 



Med Væskebeholderen fyldt, er Resultatet et helt 

 andet. Jeg underkaster en Larve, der er ved at paa- 

 begynde sit Befrielsesarbejde, den samme Prøve. Den 

 er ganske udspilet af urinøs Væske, der sprøjter ud og 

 væder dens Legeme. For den er Arbejdet let. Jord- 

 massen yder den næsten ingen Modstand. En Smule 

 Fugtighed, der ydes af Minererens Urinblære, omdan- 

 ner den til en Grød, faar den til at klæbe sammen og 

 holde sig paa Afstand. Der aabner sig en Kanal, meget 

 uregelmæssig ganske vist, og næsten udfyldt bagtil, alt 

 som Opstigningen skrider frem. Man skulde tro, at 

 Dyret erkendte Umuligheden af at forny sit Væske- 

 forraad, og at det derfor sparer paa den Smule, det er 

 i Besiddelse af, og kun graver bort, hvad der er strengt 

 nødvendigt for at naa ud saa hurtigt som muligt gen- 

 nem et Jordsmon, der er dets Vaner fremmed. Det 

 gennemfører sin Sparsommelighed saa godt, at det 

 naar til Overfladen i Løbet af en halv Snes Dage. 



Udgangsaabningen er brudt og bliver forladt ga- 

 bende som et Hul boret af et tykt Vridtbor. Larven 

 flakker nogen Tid om i Nabolaget paa Jagt efter et 

 luftigt Støttepunkt, et lille Buskads, en Dusk Timian, et 

 Græsstraa, en Kvist paa en Busk. Den har omsider 

 fundet det, og den klatrer op og hager sig solidt fast 



