CIKADEN — DENS SANG 19 



bag det forreste Benpar, to store, halvcirkelformede 

 Plader, der rager lidt ud over hinanden, den paa højre 

 Side ud over den paa venstre. Det er Vinduesskodder, 

 Dæksler, Lyddæmpere og endelig Laag til Lydappa- 

 ratet. Lad os fjærne dem. Saa aabner der sig to 

 rummelige Huler, den ene til Højre, den anden til 

 Venstre, som i Provence er kendt under Navnet »Ka- 

 pellerne« (li capello). Tilsammen danner de »Kirken« 

 (la gléiso). De er fortil begrænset af en flødegul, fin 

 og blød Hinde, bagtil af en tør Hud, der er iriserende 

 som en Sæbeboble og paa Provencalsk kaldes »Spej- 

 let« (mirau). 



Kirken, Spejlene og Laagene er af Menigmand be- 

 tragtet som de lydgivende Organer. Om en stakaandet 

 eller kortaandet Sanger siger man, at han har »revnede 

 Spejl« (a li mirau creba). I billedligt Sprog siger man 

 det samme om en Digter, som mangler Inspiration. 

 Akustiken modsiger imidlertid den populære Tro. Man 

 kan beskadige Spejlene, fjærne Laagene ved et Klip 

 med en Saks og sønderrive den gule, forreste Hinde, 

 og disse Læsioner gør ikke Ende paa Cikadens Sang, 

 de forandrer den simpelthen og svækker den en Smule. 

 Kapellerne er Resonnansorganer. De frembringer ikke 

 Sangen, de forstærker den ved deres forreste og bage- 

 ste Membraners Vibrationer, de modulerer den ved 

 Hjælp af deres mere eller mindre aabnede Skodder. 



Det virkelige lydgivende Organ er gemt andetsteds 

 og er temmelig vanskeligt at finde for en Begynder. 

 Paa den ydre Side af begge »Kapellerne«, paa Kanten 

 af Sammenføjningen af Ryg og Bug, gaber der et 

 Knaphul, som er omgrænset af hornede Vægge og ma- 

 skeret af et nedhængende Laag. Lad os give det Navn 

 af Vinduet. Denne Aabning fører ind til en Hule eller 

 et Lydkammer, der er dybere end det tilstødende »Ka- 



2* 



