CIKADEN — DENS SANG 25 



Gennemsnit. Med et Ord, Resonans-Apparatet, der er 

 udviklet hos den almindelige Cikade, er hos dem meget 

 rudimentært. Hvorledes gaar det saa til, at Bækkener- 

 nes svage Klirren forstærkes i den Grad, at den bliver 

 utaalelig? 



Elme-Cikaden er en Bugtaler. Undersøger man 

 dens Bagkrop i gennemskinnende Lys, ser man, at den 

 er gennemsigtig i sine forreste to Trediedele. Vi aab- 

 ner med et Klip af en Saks den uigennemsigtige Tredie- 

 del, i hvilken de Organer, uden hvilke Artens For- 

 mering og Individets Liv ikke kan holdes oppe, findes 

 reduceret til det strengt uundværlige. Resten af Bag- 

 kroppen gaber stærkt op og viser en stor Hulhed, hvis 

 Vægge kun bestaar af de ydre Bedækninger undtagen 

 paa Ryggen, der, tapetseret med et tyndt Muskellag, 

 bærer en fin Fordøjelseskanal, næsten kun en Traad. 

 Den store Hulhed, der udgør næsten Halvdelen af hele 

 Dyrets Rumfang, er altsaa, saa vidt muligt er, tom. 

 Paa Bunden ser man Bækkenernes to Muskelsøjler, de 

 to Muskelpiller, der forener sig til et V. Til Højre og 

 til Venstre for dette V's nederste Punkt skinner de to 

 bitte smaa Spejle, og imellem de to Grene forlænger det 

 tomme Rum sig dybt ind i Bryststykket. 



Denne hule Bagkrop og dens Fortsættelse ind i 

 Bryststykket udgør en uhyre Resonanshule, saa stor, 

 at ingen anden af vore Egnes Virtuoser har noget, der 

 kan sammenlignes med den. Hvis jeg med Fingeren 

 lukker den Aabning i Bagkroppen, som jeg har frem- 

 bragt, bliver Lyden dybere i Overensstemmelse med 

 Lovene for lydgi vende Rør; hvis jeg sætter en Cylinder 

 eller et Kræmmerhus af Papir for den opskaarne Bag- 

 krops Aabning, vinder Lyden i Styrke saavel som i 

 Dybde. Med et Kræmmerhus, der er trukket ud til en 

 Spids og indsat med sin brede Ende i Aaabningen paa 



