26 j. h. fabbe: skik og bbug hos insektebne 



et lydforstærkende Reagensglas, er det ikke mere en 

 Cikades Sang, man hører, men en Tyrs Brølen. Mine 

 smaa Børn, der tilfældigvis var tilstede, da jeg anstil- 

 lede mine akustiske Forsøg, flygtede rædselsslagne ved 

 denne Lyd. Insektet, der var dem saa vel bekendt, 

 indgød dem Rædsel. 



Aarsagen til Lydens Hæshed eller Ruhed synes at 

 være Skralde-Tungen, der berører de vibrerende Bække- 

 ners Ribbenæt, Aarsagen til dens Styrke er utvivlsomt 

 Bagkroppens rummelige Resonansapparat. Cikaden maa, 

 det maa vi erkende, være en særlig begejstret Sanger 

 for saaledes at tømme sin Bagkrop og sit Bryst ud og 

 gøre dem til en Spilledaase. De vigtigste Livsorganer 

 formindskes til det yderste og trækker sig tilbage til en 

 snæver Krog, for at Resonanskassen kan blive saa stor 

 som mulig. Sangen først, det øvrige kommer i anden 

 Linie. 



Det er heldigt, at Elmecikaden ikke følger Udvik- 

 lingsforsvarernes Raad. Hvis den, mere og mere en- 

 tusiastisk fra Slægtled til Slægtled, kunde faa en Bag- 

 krops-Resonator, som kunde sammenlignes med den, 

 mine Papirkræmmerhuse skaffer den, vilde Provence, 

 tæt befolket af Cacaner, en skønne Dag blive ube- 

 boeligt. 



Er det, efter de Detailleoplysninger, vi allerede har 

 givet om den almindelige Cikade, nødvendigt at sige, 

 hvorledes denne Elme-Cikadens utaalelige Skraalen op 

 bringes til at forstumme? Bækkenerne er i vid Ud- 

 strækning synlige udvendigt. Man gennemstikker dem 

 med en Naalespids, og øjeblikkelig er der fuldstændig 

 Tavshed. Skade, at der ikke paa mine Plataner mel- 

 lem de braadvæbnede Insekter findes Hjælpere, der er 

 Venner af Ro ligesom jeg, og helliger sig et saadant 



