CIKADEN — DENS SANG 29 



Naar den ser os komme, tier den øjeblikkelig og flyver 

 bort. Men stiller vi os bagved den Gren, paa hvilken 

 den sidder og synger, sørger vi for at undgaa de fem 

 Synsapparater, og taler vi saa, fløjter vi, klapper vi i 

 Hænderne, slaar vi to Sten mod hinanden: en Fugl, som 

 ikke saa os, vilde for langt mindre øjeblikkelig holde 

 op med at synge og flyve forskrækket bort; men Insektet 

 bliver uforstyrrelig ved at give Lyd, som var der intet 

 i Vejen. 



Af mine Forsøg over dette Forhold vil jeg kun 

 omtale et eneste, det mindeværdigste. 



Jeg laaner det kommunale Artilleri, det vil sige de 

 Bøsser, som man lader tordne paa vor Skytshelgens 

 Dag. Det er Kanoneren en Glæde at lade dem med 

 Cikaderne for Øje og at fyre dem af hjemme hos mig. 

 Der er to af dem, og de er proppet, som gjaldt det 

 den højtideligste Forlystelse. Aldrig nogensinde er en 

 Politiker, der var paa Rundtur før et Valg, bleven 

 hædret med saadan en Masse Krudt. Vinduerne blev 

 aabnet for at forhindre, at Ruderne skulde springe. 

 De to tordnende Maskiner blev anbragt ved Foden af 

 Platanerne foran min Dør uden nogensomhelst Forsig- 

 tighedsregel for at maskere dem: Cikaderne, der synger 

 oppe paa Grenene, kan ikke se, hvad der foregaar 

 hernede. 



Vi er seks Tilhørere. Vi afventer el forholdsvis 

 roligt Øjeblik. Antallet af de syngende bliver fastslaaet 

 af hver af os, ligeledes Sangens Fylde og Rytme. Nu 

 er vi parate, med Øret opladt for, hvad der maatte fore- 

 gaa i Orkestret oppe i Luften. Bøssen gaar af med et 

 sandt Tordenbrag. 



Ingen Uro deroppe. Antallet af Musikere er det 

 samme, Rytmen er den samme, Tonens Fylde den 

 samme. De seks Vidner er enstemmige: Eksplosionens 



