CIKADEN — DENS SANG 31 



kymre sig om dets Virkning, kun af Glæde over at 

 føle sig levende, paa samme Maade som vi gnider Hæn- 

 derne i et Øjebliks Tilfredsstillelse, vilde jeg ikke føle 

 mig synderlig oprørt. Men hvis deres Koncert for 

 øvrigt skulde have et sekundært Maal, i hvilket det 

 stumme Køn er interesseret, saa er det meget muligt, 

 meget naturligt, uden endnu at være bevist. 



III. 



CIKADEN — ÆGLÆGNINGEN 

 UDKLÆKNINGEN. 



Den almindelige Cikade betror sine Æg til smaa, 

 tørre Grene. Alle de Grene, der blev undersøgt af 

 Reaumur og erkendt ægbelagte, tilhørte Morbærtræet: 

 et Bevis paa, at den, det var paalagt at foretage Ind- 

 samlingen i Omegnen af Avignon, ikke har varieret 

 sine Eftersøgelser. Foruden Morbærtræet finder jeg 

 Ferskentræet, Kirsebærtræet, Piletræet, den japanske 

 Liguster og andre Træer benyttede. Men dette er sjæl- 

 dent, Cikaden foretrækker noget andet. Den behøver 

 saa vidt muligt tynde Kviste paa fra Halm- til Blyants- 

 tykkelse med et Vedlag og rigelig Marv. Naar disse 

 Betingelser er tilstede, spiller Plantens Art kun ringe 

 Rolle. Jeg maatte opremse hele Landets halvt træ- 

 agtige Flora, hvis jeg vilde katalogisere de forskellige 

 Underlag, som Æglæggersken benytter. 



Den benyttede Kvist ligger aldrig paa Jorden, den 

 indtager en mere eller mindre tilnærmelsesvis lodret 

 Stilling, for det meste paa sit naturlige Sted, undertiden 



