CIKADEN — ÆGLÆGNINGEN — UDKLÆKNINGEN 35 



styrtet ned i en Klump. Senere har der forskel- 

 lige Gange været Lejlighed for mig til at være Vidne 

 til den samme Myrden. 



Jeg har endogsaa set, hvorledes Græshoppen i et 

 Overmaal af Dristighed er styrtet afsted for at for- 

 følge Cikaden, der tog til Vingerne og flygtede fortvivlet. 

 Saaledes forfølger Spurvehøgen Lærken under aaben 

 Himmel, men Rovfuglen er her Insektet underlegen. 

 Den viser sig svagere end dette. Græshoppen angriber 

 i Modsætning til den en Kolos, der er langt større og 

 stærkere end sin Fjende, og ikke desto mindre er 

 Resultatet af et saadant ulige Haandgemæng givet. 

 Græshoppen fejler sjældent at sprætte Bugen op paa 

 sit Bytte med sine stærke og spidse Kindbakker, medens 

 dette, der mangler Forsvarsvaaben, indskrænker sig til 

 at skrige og sprælle. 



Det væsentlige er at holde fast paa den, noget, der 

 er let nok under Nattens Søvnighed. Enhver Cikade, 

 som den vilde Græshoppe træffer paa sin natlige Ronde, 

 maa omkomme ynkeligt. Saaledes forklares den hyp- 

 pige, angstfulde Skræppen op, som bryder løs i Løv- 

 hanget i sene og utilbørlige Timer, efter at Bækkenerne 

 forlængst er forstummet. Banditen, der er klædt i 

 Bleggrønt, snapper en eller anden Cikade. Senere hen, 

 da jeg skulde opdrætte grønne Løvgræshopper, fandt 

 jeg snart ud af, hvad jeg skulde føde mine Pensionærer 

 med: jeg ernærede dem med Cikader, af hvilke der 

 blev fortæret en umaadelig Masse i mine Bure. Det er 

 altsaa fastslaaet, at Nordens falske Cikade, den grønne 

 Løvgræshoppe, æder den virkelige Cikade, der har 

 hjemme i Syden. 



Naar alt kommer til alt, er det hverken Spurven 

 eller den grønne Løvgræshoppe, der beskatter Cikadens 

 talrige Yngel. Faren ligger andetsteds, som vi skal se, 



3* 



