38 j. h.fabre: skik og bhuo hos insektekne 



sine Æg, bevarer den sin afmaalte Optræden, ja over- 

 driver den endog med Henblik paa sit Foretagendes 

 store Vigtighed. Den flytter sig det mindst mulige, 

 netop saa meget, at de to Æglejer ikke skal gribe for- 

 styrrende ind i hinanden. Maalet paa det opadgaaende 

 Skridt, som skal gøres, er tilnærmelsesvis givet ved 

 Længden af Læggebraaden. 



Indstikkene ordner sig endvidere i en lige Linie, 

 naar der er et middelmaadigt Antal af dem. Hvorfor 

 skulde Æglæggersken ogsaa vige skraat af til Højre 

 eller Venstre paa en Stængel, der overalt har de samme 

 Egenskaber? Solelskende, som den er, har den valgt 

 den mest solbeskinnede Side af denne. Saa længe den 

 paa sin Ryg modtager Varmebadet, dens højeste Glæde, 

 skal den nok vogte sig for at forlade den Retning, der 

 giver den denne Nydelse, for en anden, til hvilken So- 

 lens Straaler ikke naar hen med samme Sikkerhed. 



Men Æglægningen varer længe, naar den fuld- 

 føres i sin Helhed paa det samme Underlag. Med ti 

 Minuter for hvert Ægleje vil den Række af fyrretyve 

 saadanne, som jeg undertiden har fundet, svare til et 

 Tidsrum af seks — syv Timer. Solen kan altsaa flytte 

 sig adskilligt, inden Cikaden faar sit Værk fuldført. I 

 dette Tilfælde bøjer den retliniede Retning af i en Bue 

 efter Solen. Æglæggersken drejer sig omkring Stænge- 

 len, efterhaanden som Solen flytter sig, og dens Ind- 

 stikslinie faar en til at tænke paa Viserskyggens Van- 

 dring paa et cylindrisk Solur. 



Mange Gange, medens Cikaden er optaget af sit 

 moderlige Værk, arbejder en ussel lille flueagtig Skab- 

 ning, der ogsaa bærer en Ægsonde, paa Tilintetgørelsen 

 af Æggene, efterhaanden som de er afsat paa deres Plads. 

 Reaumur har kendt den. Han traf dens Larve i næsten 

 alle de Kviste, han undersøgte, hvilket var Grunden til en 



