CIKADEN — DENS FREMKOMST AF DENS JORDBO 11 



Rum, som selv maa være opstaaet ved Flytning af andet 

 Fyld, der ikke har været mindre vanskeligt at anbringe. 

 Den Plads, hvorpaa dette skal aflægges, forudsætter en 

 anden, hvor de udgravede Jordmasser har kunnet an- 

 bringes.« Man drejer sig altsaa i en circulus vitiosus, 

 thi den blotte Synken sammen af de Støvmasser, der er 

 kastet bagud, er ikke tilstrækkelig til at forklare Frem- 

 komsten af et ret stort tomt Rum. Cikaden maa have en 

 speciel Maade, paa hvilken den befrier sig for de hin- 

 drende Jordmasser. Lad os forsøge at afsløre dens 

 Hemmelighed. 



Lad os undersøge en Larve i det Øjeblik, den duk- 

 ker frem af Jorden. Den er næsten altid mere eller 

 mindre tilsølet med Snavs, snart fugtigt, snart tørt. 

 Graveredskaberne, det første Fodpar, har Spidsen af 

 deres Klo begravet i en lille Kugle af Dynd, de andre 

 Fødder bærer Handsker af Snavs, og Ryggen er tilsmurt 

 med Ler. Man skulde antage den for en Kloakrenser, der 

 lige havde rodet op i Dyndet. Denne Tilsoling er saa 

 meget mere paafaldende, som Dyret kommer op af et 

 meget tørt Jordsmon. Man skulde vente at se den 

 støvet, man finder den tilsølet. 



Endnu et Skridt frem ad samme Vej, og Brøndenes 

 Gaade er løst. Jeg graver en Larve ud, som arbejder 

 paa sit Udgangsrør. En tilfældig Gravning skænker 

 mig nu og da det Held, efter hvilket det vilde være 

 meningsløst at løbe, naar intet ude fra viser Under- 

 søgelserne Vej. Det heldige Fund er i Færd med at 

 begynde paa Udgravningen. En Tomme Rør, frit for 

 enhver Fyld, og paa Bunden Hvilekamret, det er i Øje- 

 blikket alt det Arbejde, der er gjort. I hvilken Tilstand 

 er Arbejderen? 



Larven er betydelig blegere end dem, jeg tager, 

 naar de er i Færd med at dukke frem. De store Øjne 



