CIKADEN — DENS FREMKOMST AF DENS JORDBO 9 



Overtræk paa Væggene, som den stadige Gaaen og 

 Kommen ellers vilde faa til at falde sammen. 



Hvad der er mindre let at forklare, er den fuld- 

 stændige Forsvinden af det Fyld, der svarer til Udgrav- 

 ningen. Hvad er der bleven af de 200 Kubikcentimeter 

 Jord, som en Brønd gennemsnitlig maa levere? Der 

 er intet udenfor Aabningen, som repræsenterer denne 

 Jordmasse, heller ikke noget i det indre. Og hvoriedes 

 er den Grød, med hvilken Væggene er besmurt, skaffet 

 til Veje i en Jordbund, der er saa tør som Aske? 



De Larver, der gnaver i Træ, Træbukkenes og 

 Pragtbillernes f. Eks., skulde synes at maatte kunne 

 give Svar paa det første Spørgsmaal. De arbejder sig 

 frem i en Træstamme, de gnaver sig Gange i den og 

 æder den Masse, der har indtaget den aabne Vejs Plads. 

 Denne Masse, der er bleven løsnet, den ene Partikel efter 

 den anden, ved Hjælp af Kindbakkerne, bliver fordøjet. 

 Den passerer Pionerens Legeme fra Ende til anden og 

 afgiver undervejs sine sparsomme Næringsstoffer, og 

 den samler sig dernæst bagved Larven, idet den fra 

 Bunden af tilstopper den Vej, som denne ikke skal pas- 

 sere mere. Det vidt drevne Delingsarbejde, hvad enten 

 det nu udføres af Kindbakkerne eller af Maven, gør, at de 

 fordøjede Emner skrumper sammen til et mindre Vo- 

 lumen end det uberørte Træs, og herved opstaar der 

 i Rørets forreste Del et tomt Rum, et Lukaf, i hvilket 

 Larven arbejder, et Lukaf, der er stærkt reduceret, hvad 

 Længde angaar, netop tilstrækkelig langt til, at den 

 indelukkede kan manøvrere i det. 



Skulde det ikke være paa lignende Vis, at Cikade- 

 larven udborer sit Rør? Ganske vist passerer den ud- 

 gravede Masse ikke igennem dens Legeme, Jorden, om 

 den saa var den blødeste Humus, spiller afgjort nok in- 

 gen Rolle for dens Ernæring. Men alligevel, var det ikke 



