CIKADEN — DENS FREMKOMST AF DENS JORDBO 7 



gullige, faste Vægge, der var bestrøget med en Grød af 

 leret Jord. De er ikke just glatte, det mangler der me- 

 get i, men deres Ruhed er skjult under et Lag Puds. 

 Deres let skridende Masse, der er imprægneret med et 

 sammenbindende Stof, holdes paa Plads af dette. 



Larven kan gaa og komme, stige op til i Nærheden 

 af Overfladen, gaa ned igen til sit Tilflugtssted paa Bun- 

 den uden at dens klobesatte Fødder volder Skred, 

 som kunde tilstoppe Røret, gøre Opstigningen besværlig 

 og Tilbagetoget umuligt. Minearbejderen afstiver sine 

 Galleriers Vægge med Props og Tværtræer, Konstruk- 

 tøren af underjordiske Jærnbaner forstærker sine Tunne- 

 ler med en Beklædning af Murværk; Cikadelarven, der 

 er en ikke mindre betænksom Ingeniør, cementerer sit 

 Rør, der stedse er aabent til Trods for, at det maa gøre 

 Tjeneste lang Tid igennem. 



Naar jeg overrasker Dyret i det Øjeblik, det duk- 

 ker frem af Jorden for at se at naa hen til en Gren i Nær- 

 heden og forvandle sig paa denne, ser jeg det straks 

 trække sig klogeligt tilbage og stige ned til Bunden af 

 sit Rør uden mindste Vanskelighed, et Bevis paa, at 

 dets Bolig end ikke, naar den er lige ved at skulle for- 

 lades for bestandig, spærres af Fyld. 



Opstigningsrøret er ikke et Stykke Arbejde, som 

 improviseres i en Fart som Følge af Utaalmodigheden 

 efter at komme op i Solskinnet, det er en fast Bolig, 

 et Hjem, i hvilket Larven skal opholde sig længe. Dette 

 fortæller de gult bestrøgne Mure os. En saadan For- 

 sigtighedsregel vilde være unyttig, hvis det drejede sig 

 om en simpel Udgang, der blev forladt, saa snart den 

 var gjort færdig. Det er utvivlsomt et Slags meteoro- 

 logisk Observatorium, i hvilket Larven søger at vinde 

 Kendskab til, hvorledes Vejret er udenfor. Under Jor- 

 den, i en Dybde af en Armslængde eller mere kan den, 



