6 J. h. fabre: skik og brug hos insekterne 



Jord, der er bragt op nede fra til Overfladen. Dette 

 Træk er konstant; aldrig rager der en Jordhob op over 

 et Cikadehul, saaledes som omkring Skarnbassens, en 

 anden kraftig Gravers Jordhul. Fremgangsmaaden ved 

 Arbejdet forklarer denne Forskel. Skarnbassen arbej- 

 der sig frem udefra nedad, den begynder sin Gravning 

 med at aabne en Brond, hvad der gør det muligt for 

 den at stige op og opdynge de udgravede Masser paa 

 Overfladen. Cikadelarven derimod gaar indefra udad, 

 den aabner sidst Udgangsdøren, der ikke kan tjene til 

 Udrydning, eftersom den først bliver aabnet ved Slut- 

 ningen af Arbejdet. Den første gaar ned og ophober 

 et lille Muldskud paa Tærskelen til sin Bolig, den sidste 

 stiger op uden at kunne samle noget paa en Tærskel, 

 der endnu ikke er til. 



Cikadens Rør naar ned til omtrent fire Decimeters 

 Dybde. Det er cylindrisk, lidt snoet, alt efter de For- 

 hold, Jordbunden frembyder, men det nærmer sig 

 stedse Vertikalen, der er den korteste Rute for den. Det 

 er fuldstændig aabent i hele sin Længde. Man søger 

 forgæves efter det Jordfyld, som en saadan Udgravning 

 skulde synes at forudsætte, man ser ikke det mindste 

 til noget saadant. Dette Rør ender nedadtil blindt i et 

 lidt rummeligere Leje med sammenhængende Vægge og 

 uden mindste Spor til at staa i Forbindelse med nogen 

 Gang i Brøndens Forlængelse. 



Ved sin Længde og sin Diameter repræsenterer Ud- 

 gravningen et Rumfang paa omtrent 200 Kubikcentime- 

 ters Størrelse. Hvad er der bleven af den fjernede 

 Jord? Da Brønden og Lejet i dets Bund er udgravet 

 i en meget tør og løs Jordbund, skulde de have støvede 

 Vægge, som let skred sammen, hvis intet andet spillede 

 en Rolle end selve Udgravningsarbejdet. Min Over- 

 raskelse var derfor ikke lille, da jeg tværtimod fandt 



