I. 



CIKADEN — DENS FREMKOMST 

 AF DENS JORDBO. 



Henimod Sommer-Solhverv viser de første Cikader 

 sig. Paa de mest befærdede Stier, der er glødede af 

 Solen og hærdede af Fodtrinenes Stampen, aabner der 

 sig i Jordens Overflade runde Huller saa store, at de 

 kan tage mod en Tommelfinger. Det er Udgangs- 

 hullerne for Cikadelarverne, der stiger op fra Dybet 

 for at gennemgaa deres Forvandling paa Overfladen. 

 Man ser dem saa godt som overalt, undtagen paa de 

 Arealer, der er bleven vendt op og ned paa af Kulturen. 

 Deres sædvanlige Sted er paa de hedeste og goldeste 

 Pletter, især i Vejkanterne. Kraftigt udrustet til, om 

 det behøves, at trænge igennem Tufsten og brændt Ler 

 foretrækker Larven, naar den kommer frem af Jorden, 

 de haardeste Steder. 



En Allé i Haven, der er omdannet til et lille Senegal 

 ved Genstraalingen fra en sydvendt Mur, vrimler af 

 Udgangshuller. I de sidste Dage af Juni skrider jeg til 

 at undersøge disse nys forladte Brønde. Jordbunden 

 er saa haard, at jeg maa bruge Spidshakken for at gaa 

 løs paa den. 



Aabningerne er runde med en Diameter paa næ- 

 sten to og en halv Centimeter. Omkring disse Aab- 

 ninger er der absolut intet Fyld, ingen Muldskud af 



