42 J. H. FABRE : SKIK OG BRUG HOS INSEKTERNE 



hændte det mig undertiden, at jeg traf en af dem op- 

 hængt ved en Traad paa sin Føde-Stilk og sprællende i 

 Luften. Jeg antog, at den var hildet i en Las af en 

 Edderkops Spind. 



Endelig den 17de Oktober indsamlede jeg, mis- 

 tvivlende om mit Held, Asphodeler fra Indelukket, og 

 en Favnfuld af tørre Stilke, i hvilke Cikaden havde lagt 

 Æg, blev opstillet i mit Værelse- Før jeg opgav det hele, 

 foresatte jeg mig endnu en Gang at undersøge Æglejerne 

 og deres Indhold. Morgenen var kold. Der var lagt i 

 Kaminen for første Gang dette Efteraar. Jeg satte mit 

 lille Brændeknippe paa en Stol foran Ildstedet, uden at 

 jeg havde til Hensigt at forsøge Virkningen paa Rederne 

 af Varmen fra et Baal. Kvistene, som jeg vilde flække 

 en efter en, var bedre indenfor min Rækkevidde dér. 

 Intet andet havde bestemt den valgte Plads. 



Og da jeg saa retter min Lupe paa en kløvet Stæn- 

 gel, sker Udklækningen, som jeg ikke mere haabede 

 at faa at se, pludseligt lige for Øjnene af mig. Mit 

 Brændeknippe blev befolket, de unge Larver dukkede 

 frem af deres Boliger i Dusin- og atter Dusinvis. Deres 

 Antal er saa stort, at min Iagttagerærgærrighed har 

 rigeligt nok til at føle sig tilfredsstillet. Æggene var 

 netop modne, og Baalet paa Ildstedet, der var livligt og 

 udsendte en gennemtrængende Varme, har gjort det 

 samme, som en Solstraale vilde have gjort under aaben 

 Himmel. Lad os hurtigt drage Nytte af dette uventede 

 Held. 



Ved Æglejets Aabning viser der sig blandt de søn- 

 derrevne Fibrer et lille kegleformet Legeme med to 

 store sorte Øjenpunkter. Det er, efter Udseendet at 

 dømme, absolut Æggets forreste Del, der, som jeg alle- 

 rede har sagt, ligner den forreste Ende af en yderst lille 

 Fisk. Man skulde tro, at Ægget har flyttet sig, at det 



