CIKADEN — ÆGLÆGNINGEN — UDKLÆKNINGEN 45 



Indhylning, med sin Skyttelform og sin uparrede Aare, 

 der har nogen Bevægelighed, har altsaa faaet tildelt den 

 Rolle at komme frem for Dagens Lys gennem en van- 

 skelig Passage. 



Denne Rolle er af kort Varighed En af Emigran- 

 terne viser sit Hoved med de store Øjne og løfter de 

 itubrudte Fibrer i Skuren. Den bryder lidt efter lidt 

 frem med en meget langsom Bevægelse, som Lupen 

 med Nød og Næppe kan skelne. Efter i det 

 mindste en halv Times Forløb viser den baadformede 

 Genstand sig i sin Helhed, men den bliver dog holdt 

 tilbage ved sin Bagende i Udgangsaabningen. 



Saa kløves ufortøvet Undvigelses-Kittelen, og det 

 lille Dyr skiller sig af med den forfra bagtil. Den er 

 da den normale Larve, den eneste, som Reaumur kendte. 

 Det afkastede Hylster danner en Ophængningstraad, 

 udfoldet i sin frie Ende til et lille Bæger. I dette Bæger 

 er Larvens Bagende indskudt, og denne tager, inden 

 den lader sig falde til Jorden, et Bad i Solen; den hær- 

 des, den spræller, den prøver sine Kræfter blødt ophængt 

 i Enden af sin Sikkerhedssnor. 



Den lille Loppe, som Reaumur kalder den, er forst 

 hvid, derpaa ravfarvet, og det er den Larve, der skal 

 grave i Jorden. De temmelig lange Følehorn er frie 

 og bevæger sig, Benene lader deres Led spille, de forre- 

 ste aabner og lukker deres Kløer, som er forholdsvis 

 kraftige. Jeg kender ikke noget forunderligere Skue 

 end det, denne lille Gymnastiker frembyder ophængt 

 ved Bagdelen, svingende ved det mindste Vindpust og 

 i Færd med i Luften at forberede sin Koldbøtte ind i 

 Verden. Ophængningen har en skiftende Varighed. 

 Nogle Larver lader sig falde efter omtrent en halv Ti- 

 mes Forløb, andre tilbringer hele Timer i deres stilkede 

 Skaal, nogle afventer endog Morgendagen. 



