46 J. H. FABRE: SKIK OG BRUG HOS INSEKTERNE 



Hvad enten det nu kommer snart eller sent, lader 

 det lille Dyrs Fald Ophængningssnoren, den primære 

 Larves Ham, blive tilbage paa sin Plads. Naar hele Kul- 

 det er forsvundet, er Aabningen til Æglejet omgivet af 

 en Buket af korte og fine Traade, der er snoede og 

 sammenkrøllede og ligner tørrede Slim traade. Hver 

 enkelt af dem udvider sig i Enden til en lille Skaal. 

 Saare delikate Efterladenskaber, meget flygtige, som 

 man ikke kan røre ved uden at tilintetgøre dem. Det 

 mindste Vindpust adsplitter dem hurtigt. 



Men lad os vende tilbage til Larven. Lidt før eller 

 lidt senere falder den til Jorden, hvad enten dette nu 

 sker tilfældigt eller tilsigtet af den selv. Det usle lille 

 Kreatur, der ikke er større end en Loppe, har hidtil 

 beskyttet sine fine, nyfødte Væv imod den haarde Jord- 

 bund ved Hjælp af sin Ophængningssnor. Den er, blød 

 som Edderdun, bleven størknet i Luften. Nu styrter 

 den sig ind i Livets Vanskeligheder. 



Jeg forudser, at den vil møde Tusinde Farer. Et 

 ubetydeligt Vindpust kan føre dette Atom snart hen paa 

 en Klippe, som den ikke kan grave i, snart ud i et Ocean 

 i et Hjulspor, hvor der har samlet sig lidt Vand, eller 

 ud paa en Sandflade, et Hungerland, hvor der ikke 

 vokser noget, eller andetsteds hen, paa et leret Jord- 

 stykke, der er alt for sejgt for den at arbejde i. Saa- 

 danne Dødens Steder er almindelige ligesom ogsaa de 

 splittende Vindpust paa denne blæsende Tid i Slut- 

 ningen af Oktober, som allerede bringer daarligt Vejr. 



Den skrøbelige Skabning kræver en meget blød 

 Jordbund, som det er let at grave sig ned i, for øje- 

 blikkelig at kunne bringe sig i Sikkerhed. De kolde 

 Dage nærmer sig, Frosten kommer snart. At flakke no- 

 gen Tid om paa Jordoverfladen vilde udsætte den for 

 alvorlige Farer. Den maa straks se at komme ned i 



