DZ J. H. FABRE: SKIK OG BRUG HOS INSEKTERNK 



Men selv om Jordbrugernes Gravninger med deres 

 uundgaaelige Forstyrrelser ikke kan oplyse os om, 

 hvad Cikadelarverne foretager sig under Jorden, har 

 de i det mindste underrettet os om Varigheden af Lar- 

 vens Liv. Nogle velvillige Jorddyrkere, som i Marts 

 Maaned var beskæftiget med dybe Udgravninger, har 

 været saa venlige at samle alle de Larver, smaa og store, 

 som deres Arbejde bragte for Dagens Lys, til mig. Ud- 

 byttet var nogle Hundreder. Den skarpt udprægede 

 Størrelsesforskel delte det hele i tre Grupper, de store 

 med Spor til Vinger, som de Larver har, der kommer 

 frem af Jorden, de middelstore og de smaa. Til hver 

 af disse Størrelsesgrupper maa der svare en forskellig 

 Alder. Føjer vi dertil Larverne fra sidste Udklækning, 

 Smaadyr, som nødvendigvis maatte blive upaaagtede af 

 mine landlige Medarbejdere, har vi fire Aar som den 

 sandsynlige Varighed af Cikadens Liv under Jorden. 



Livets Varighed i Luften er lettere at maale. Jeg 

 hører de første Cikader henimod Sommersolhverv. En 

 Maaned senere naar Orkestret sin største Styrke. Nogle 

 meget sjældne Efternølere udfører deres magre Soloer 

 indtil Midten af September. Dermed slutter Koncerten. 

 Ligesom Fremkomsten af Jorden ikke finder Sted til 

 samme Tid for alles Vedkommende, er det klart, at Sep- 

 tembers Sangere ikke er samtidige med dem, der syn- 

 ger ved Solhvervstid. Lad os tage Middeltallet mellem 

 de to yderste Datoer, og vi faar omtrent fem Uger. 



Fire Aars grovt Arbejde under Jorden, en Maaneds 

 Solskinsfest, saaledes forløber altsaa Cikadens Liv. 

 Lad os ikke bebrejde det udvoksede Insekt dets deli- 

 rerende Triumf. Fire Aar igennem har det baaret sin 

 smudsige Pergaments-Kittel i Mørket, fire Aar har det 

 gravet i Jorden med sine spidse Kløer. Og saa ser vi 

 den fordums snavsede Jordgraver iført en elegant 



