58 j. h. pabre: skik og brug hos insekterne 



taget nogle Mundfulde den rige Bid falde og opgiver den 

 uden at drage videre Nytte af den. Saaledes faar, synes 

 det, Fangelivets Kedsomhed den til at fejle. 



For at imødekomme denne Maaltidsluksus maa jeg 

 søge Hjælpere. To eller tre af Naboskabets Driverter 

 vil, vundne ved noget Smørrebrød og nogle Melon- 

 skiver, Morgen og Aften ude paa de omliggende Græs- 

 gange fylde deres Vildtkurve, smaa Beholdere flettet af 

 Rør, i hvilke der bunker sig levende Faarekyllinger og 

 Græshopper sammen. Og jeg paa min Side gør hver 

 Dag en Runde i mit Indelukke med Næt i Haand for at 

 skaffe mine Pensionærer noget udsøgt Vildt. 



Disse Elite-Stykker er bestemt til at skaffe 

 mig at at vide, hvor langt Knælerens Dristighed og 

 Kraft rækker. Herhen hører den store askegraa Vandre- 

 græshoppe {Pachytylus cinerascens) , der i Størrelse over. 

 gaar dem, som skal æde den, den hvidpandede Græs- 

 hoppe (Decticus), der er udrustet med mægtige Kæber, 

 som Fingrene maa tage sig iagt for, den bisarre 

 Truxalis*), der paa Hovedet bærer en pyramidalsk 

 Mitra, Vinrankernes Ephippigera*), der slaar paa Bæk- 

 kener, giver en skraldende Lyd fra sig og bærer en 

 Sabel i Enden af sin tykke Bagkrop. Vi føjer endnu 

 to Rædsler til dette Udvalg af lidet behageligt Vildt: 

 Silke-Epeiraen**), hvis fladtrykte og rigt smykkede 

 Bagkrop er paa Størrelse med et Tyvesous-Stykke, og 

 Korsedderkopen {Epeira diademata)**), der er frygtelig 

 haaret og tykvommet. 



At Knæleren angriber saadanne Modstandere, naar 

 den lever frit ude i Naturen, kan jeg ikke tvivle om, 

 naar jeg ser, hvorledes den i mine Klokker kæmper 



*) Andre Græshoppearter. 

 **) Store Edderkopper. 



