KNÆLEREN — DENS JAGT 59 



haardnakket med alt, hvad der frembyder sig. Naar 

 den sidder og lurer i Buskene, maa den sikkert drage 

 Nytte af de sværere Byttestykker, som Tilfældet sender 

 den, ligesom den under Metaltraadsnættet drager sig de 

 Rigdomme til Nytte, som den skylder min Gavmildhed. 

 Disse store, farlige Jagtscener improviseres ikke, de 

 maa høre til de dagligdags Begivenheder. Dog synes 

 de af Mangel paa Lejlighed at være ret sjældne, maaske 

 til Knælerens store Sorg. 



Faarekyllinger af alle Slags, Sommerfugle, Guld- 

 smede, store Fluer, Bier og andre middelstore Fangster 

 ser man almindeligt mellem Knælerens Rovben. Men 

 det er alletider saa, at den dristige Jægerske aldrig 

 gyser tilbage for noget i mine Volierer. Den askegraa 

 Vandregræshoppe og Decticus, Epeiraen og Truxalis 

 bliver før eller senere harpunerede, bragt til Ro imel- 

 lem Savene og knaste som Lækkerbiskener. Sagen for- 

 tjener at skildres. 



Ved Synet af den store Græshoppe, der uforsig- 

 tigt nærmer sig Klokkens Traadfletning, indtager Knæ- 

 leren, der ryster af en krampagtig Sitren, pludselig en 

 afskrækkende Stilling. Et elektrisk Stød vilde ikke 

 kimne frembringe en hurtigere Bevægelse. Forandrin- 

 gen er saa voldsom, Udtrykket saa truende, at en Iagt- 

 tager, der er ny paa dette Omraade, uvilkaarligt træk- 

 ker Haanden til sig i Uro over en ukendt Fare. Og 

 selv jeg kan, skønt Hensigten er mig gammelkendt, 

 ikke værge mig imod en vis Overraskelse. Man har 

 for sig ganske uformodet en Slags Fugleskræmsel eller 

 en Djævleunge, der springer op af sin Æske paavirket 

 af en elastisk Fjeder. 



Dækvingerne aabnes, idet de kastes skraat ud til 

 Siden, Vingerne breder sig ud i hele deres Vidde og 

 danner ligesom to paralelle Sejl, et stort Smykke, som 



