60 j. h. pabre: skik og bfu:<; hos insekterne 



dækker hele Ryggen, Bagkropspidsen bøjer sig som en 

 Bispestav, hæver sig igen, sænkes atter og slappes med 

 voldsomme Rystelser og med en Slags Hvislen, en Lyd: 

 Puf-puf, som minder om den, en kalkunsk Hane ud- 

 støder, naar den slaar Hjul med Halen. Man skulde 

 tro, at det var en overrasket Snogs Hvæsen. 



Staaende trodsigt paa sine fire bageste Ben holder 

 Insektet sit lange Bryststykke næsten lodret. Dets Rov- 

 ben, der forud var sammenfoldede og anbragt ved Si- 

 den af hinanden ind imod Brystet, aabner sig pludse- 

 ligt paa vidt Gab, slynges frem over Kors og aaben- 

 barer de med Perlerækker og med en sort, i Midten 

 hvid Plet smykkede Armhuler. De to Øjepletter, der 

 vagt efterligner dem paa Paafuglens Hale, er med deres 

 fine, elfenbensfarvede Kniplingsvæv Krigsmærker, som 

 under almindelige Forhold holdes skjult. Disse Smyk- 

 ker bliver ikke synlige, før det gælder om at gøre sig 

 frygtindgydende og pragtfuld til Kampen. Knæleren 

 overvaager Græshoppen, ubevægelig i sin forunder- 

 lige Stilling og med Blikket fæstet paa den, og den 

 drejer Hovedet en Smule, alt eftersom den anden flytter 

 sig. Hensigten med denne Forestilling er tydelig nok: 

 Knæleren vil terrorisere og lamme sit Bytte ved Ræd- 

 selen for dens Styrke, eftersom det vilde være alt for 

 farligt, hvis det ikke blev demoraliseret ved sin For- 

 færdelse. 



Lykkes det den? Det er umuligt at vide, hvad der 

 foregaar under Decticus'ens lysende Hovedskal, ba^ 

 Vandregræshoppens lange Fjæs. Der aabenbarer sig ikke 

 for os noget Tegn til Bevægelse paa deres uforstyrrelige 

 Masker, men det er ikke desto mindre sikkert, at den 

 truede har Kendskab til Faren. Den ser et Spøgelse 

 rejse sig med sine Kroge hævede og parat til at slaa 

 løs, den foler sig staaende overfor Døden og glemmer 



