KNÆLEREN — DENS JAGT 63 



kan ikke andet end beundre den Maves Dygtighed, gen- 

 nem hvilken Foderstoffet kun behøver at passere for 

 straks at være fordøjet, opløst og forsvundet. 



Den almindelige Spiseseddel under mine Klokker 

 omfatter Græshopper af meget forskellig Størrelse og 

 Art. Det er ikke uden Interesse at se Knæleren gnaske 

 en Græshoppe i sig, medens begge Rovbenenes Skrue- 

 stikker holder den fast. Til Trods for den fint tilspidsede 

 Snude, der synes lidet egnet til et saadant Fraadseri, 

 forsvinder hele Byttet med Undtagelse af Vingerne, af 

 hvilke kun deres Basis, der er en Smule kødet, ud- 

 nyttes. Lemmerne, de læderagtige Inlegumenter, alt 

 gaar med. Fremfor alt bliver Køllen, et af de mægtige 

 Baglaar, grebet ved den tynde Ende, og Knæleren brin- 

 ger det til Munden, smager paa det og knaser det med 

 ligesom et svagt Udtryk af Tilfredshed. Det oppustede 

 Græshoppelaar kunde godt se ud til at være en Læk- 

 kerbidsken, ligesom et Stykke Lammekød er det for os. 



Angrebet paa Byttet begynder med Nakken. Me- 

 dens et af Rovbenene holder Synderen harpuneret midt 

 igennem Legemet, trykker det andet Hovedet sam- 

 men og faar paa den Maade Halsen tvunget frem. I 

 denne roder og bider Knælerens Mundparti med en 

 vis Udholdenhed. Der aabner sig et stort Nakkesaar, og 

 som Følge af Beskadigelser af Nakkeganglierne taber 

 Græshoppens Spjætten sig, og Byttet bliver til et 

 ubevægeligt Lig, hvorefter Rovdyret, hvis Bevægelser 

 nu er friere, i Ro og Mag udvælger sig de lækreste Styk- 

 ker. 



