KNÆLEREN — DENS ELSKOV 65 



ved at sørge for at holde Voliererne vel forsynet med 

 Proviant, som fornys to Gange om Dagen, saaledes at 

 de, saafremt der skulde udbryde Borgerkrig, ikke kan 

 paaberaabe sig Sult som Undskyldning. 



Til at begynde med gaar det ikke daarligt. Be- 

 folkningen lever i Fred, hver af Knælerne griber og 

 æder, hvad der kommer indenfor dens Rækkevidde, 

 uden at yppe Kiv med Naboerne. Men denne Enig- 

 hedens Tid er kortvarig. Bagkroppene svulmer op, 

 Æggestokkene modner deres Ægklaser, Brylluppernes 

 og Æglægningens Tid nærmer sig. Saa bryder der et 

 Slags skinsygt Raseri ud, endskønt der ikke er en ene- 

 ste Han tilstede, som kunde opvække Rivalitetsfølelser 

 hos Hunnerne. Æggestokkenes Arbejden gør Flokken 

 kulret, og indskyder Dyrene en vanvittig Higen efter at 

 æde hinanden. De begynder at true hinanden, at gribe 

 fat paa hinanden og at holde kannibalske Festmaal- 

 tider. Nu dukker de spøgelseagtige Positurer, Vinger- 

 nes Susen og de frygtelige Gestus med udstrakte og 

 løftede Entrehager op igen. Disse fjendtlige Demon- 

 strationer var ikke mere truende overfor den askegraa 

 Vandregræshoppe eller Decticus. 



Uden, saa vidt jeg kunde opdage, nogen som helst 

 Aarsag stiller to Naboersker sig i Krigsstilling lige over- 

 for hinanden. De vender Hovedet fra Højre til Ven- 

 stre, de udfordrer hinanden og fornærmer hinanden 

 ved deres Blikke. Vingernes Puf! Puf!, der fremkom- 

 mer ved Bagkroppens Gnidning imod dem, udsynger 

 Udfordringen. Hvis Duellen skal indskrænke sig til 

 denne indledende Skratten uden at medføre andre al- 

 vorlige Følger, saa aabner Rovbenene, der hidtil har 

 været holdt sammenføjede, sig ligesom Bladene af en 

 Bog, kaster sig tilbage langs Siderne og omslutter det 



Skik og Brug hos Insekterne. 5 



