66 J. H. fabre: skik og brug hos insekterne 



lange Bryststykke, en glimrende Holdning, som dog er 

 mindre frygtelig end den, der varsler en dødelig Kamp. 



Saa forlænger en af Entrehagerne sig, idet den 

 pludseligt rettes ud, og harpunerer Rivalen, men med 

 samme Hurtighed bliver den trukket tilbage og bragt 

 i Forsvarsstilling. Modstanderen riposterer. Denne 

 Skærmydsel minder næsten om to Katte, der udveksler 

 Ørefigener. Saa snart det første Blod viser sig udenpaa 

 det tykke Bagliv eller endog uden mindste Spor af Saar, 

 erkender den ene sig for overvundet og trækker sig 

 tilbage. Den anden folder sin Kampstandart sammen 

 og giver sig til at spekulere paa at fange en Græs- 

 hoppe, tilsyneladende rolig, men altid parat til at gen- 

 optage Striden. 



Udfaldet af en saadan bliver dog meget ofte langt 

 mere tragisk. I saa Fald indtager man fuldt ud den 

 Holdning, som varsler en Tvekamp uden Naade. Rov- 

 benene folder sig helt ud og holdes højt løftede. Ve 

 den besejrede! Den anden griber den i sine Skruetæn- 

 ger og giver sig paa Stedet til at opæde den, idet den 

 vel at mærke begynder med Nakken. Det herlige Gilde 

 forløber lige saa fredeligt, som om det drejede sig om 

 at knase en Græshoppe i sig. Den Knæler, der har sat 

 sig tilbords, nyder sin Søster lige saa godt, som var hun 

 et lovligt Foder, og dens Omgivelser protesterer ikke, 

 eftersom de blot ønsker ved første givne Lejlighed at 

 gøre ligesaa. 



Aah! disse vilde Bæster! Man siger, at end ikke 

 Ulvene opæder hverandre, men Knæleren har ingen 

 Skrupel i saa Henseende, hun holder Festmaaltid paa 

 sin Artsfælle, medens det vrimler rundt om hende af 

 hendes Yndlingsfoder, Græshopper. Det har sit til- 

 svarende i Menneskeæderiet, denne Menneskets ræd- 

 selsfulde Unode. 



