KNÆLEREN — DENS ELSKOV 67 



Disse det frugtsommelige Dyrs Forvildelser, disse 

 sygelige Lyster kan naa en endnu mere afskyelig Grad. 

 Lad os overvaage Parringen, og lad os, for at undgaa 

 de Brud paa Ordenen, som et større Selskab kunde 

 give Anledning til, isolere Parrene under forskellige 

 Klokker. Lad hver Par have sit Hjem, i hvilket intet 

 kan gribe forstyrrende ind i Brylluppet. Og lad os 

 ikke glemme at forsyne dem med Føde, som maa være 

 tilstede i Overflod, for at Sulten ikke skal tjene til 

 Undskyldning. 



Vi er hen imod Slutningen af August. Hannen, 

 denne lidet kraftige Elsker, anser Øjeblikket for gun- 

 stigt. Den kaster kælne Blikke til sin stærke Led- 

 sagerske, den vender Hovedet om imod hende, den bøjer 

 Halsen og retter Brystet i Vejret. Dens lille, spidse 

 Fjæs frembyder nu et forelsket Udtryk. Den betrag- 

 ter længe ubevægelig i denne Stilling den attraaede. 

 Denne rører sig ikke af Pletten og lader, som var 

 den ganske ligeglad. Men Elskeren har alligevel op- 

 fanget et Tegn paa Samtykke, et Tegn, hvortil jeg ikke 

 har Nøglen. Han nærmer sig, og pludselig udbreder 

 han sine Vinger, der skælver af en krampagtig Ry sten. 

 Det er hans Kærlighedserklæring. Han styrter sig, sølle 

 Djævel, over den tykke Dames Ryg, han klamrer sig 

 fast, han sætter sig til Ro. Forberedelserne tager i 

 Almindelighed lang Tid, men endelig udføres Parrings- 

 akten, som ogsaa varer længe ved, maaske fire eller 

 seks Timer. 



Der foregaar intet, som fortjener vor Opmærksom- 

 hed, imellem de to ubevægeligt forbundne. Endelig 

 skilles de, men kun for atter at forenes end mere in- 

 timt. Er Stakkelen elsket af den Skønne som 

 den, der giver hendes Æggestokke Liv, er han ogsaa 

 værdsat som et Stykke velsmagende Vildt. I Løbet af 



5* 



