KNÆLEREN — DENS ELSKOV 69 



at vogte sig, efter at han har gjort sin Pligt, til at f jærne 

 sig, til at undfly den frygtelige Morlille, siden der i 

 mine Bure bliver givet ham Respit, undertiden til den 

 følgende Dag. Hvad der i Virkeligheden foregaar ude 

 i Buskene, ved jeg ikke, da Tilfældet, denne fattige Til- 

 flugt, aldrig har ladet mig faa Kendskab til Knælerens 

 Elskov i fri Tilstand. Jeg maa holde mig til, hvad der 

 foregaar i Burene, hvor Fangerne, der er rigeligt sol- 

 beskinnede, fedt ernærede, flot indlogerede, ikke paa 

 nogen Maade synes at være angrebne af Melankoli. 

 Hvad de foretager sig der, gør de sikkert ogsaa under 

 normale Forhold. 



Nu vel, følgende Begivenhed siger os, at den Und- 

 skyldning, som skulde ligge i, at Hannerne faar Opsæt- 

 telse, saa de kan f jærne sig, ikke gælder. Jeg overrasker 

 et rædselsindgydende, isoleret Par i følgende Situation: 

 Hannen, der er optaget af sine vitale Funktioner, holder 

 Hunnen ømt omfavnet. Men den Ulykkelige er uden 

 Hoved, uden Hals, tildels uden Bryststykke. Den anden 

 vedbliver med Snudepartiet drejet om over Skulderen 

 meget fredeligt at gnave løs paa Resterne af den blide 

 Elsker. Og denne Stump af en Han vedbliver, fast til- 

 klamret, at udføre sin Pligt! 



Kærligheden er stærkere end Døden, har man sagt. 

 Taget efter Bogstaven har denne Aforisme aldrig faaet 

 en kraftigere Bestyrkelse end denne. En Halshugget, 

 en Han, der er amputeret til midt paa Brystet, et Lig 

 bliver ved at ville være livgivende. Han slipper ikke 

 den Hun, han har grebet, før hans Bagkrop, der er Sæde 

 for Formeringsorganerne, bliver angrebet. 



At æde Elskeren, efter at Brylluppet er fuldbyrdet, 

 at holde Maaltid paa en udmattet lille Han, der for 

 Fremtiden er unyttig, det kan man endda til en vis 

 Grad forstaa hos et Insekt, der ikke har mange Skrup- 



