KNÆLEREN — DENS REDE 73 



ligheden indtager største Delen af Halvellipsoiden. er 

 fuldstændig sammenhængende paa Overfladen. I disse 

 Regioner, der bestaar af en sejg Masse, er der ingen 

 Mulighed for, at de smaa Knælere kan komme frem, 

 saa svage, som de er ved deres Fødsel; man ser der kun 

 talrige og fine Tværfurer, som antyder de forskellige Af- 

 snit, af hvilke Ægmassen bestaar. 



Lad os skære Reden igennem paa tværs. Man vil da 

 se, at Ægmassen danner en forlænget Kærne af meget 

 fast Konsistens beklædt ud til Siderne med et Lag po- 

 røs Bark, som ligner stivnet Skum. For oven rager der 

 krummede tynde Plader frem; de er stærkt savtakkede, 

 næsten frie, og deres Ender støder til Udgangs-Zonen, i 

 hvilken de danner en dobbelt Række smaa taglagte Skæl. 



Æggene er indlagt i en gullig Gangmasse af kor- 

 net Udseende. De er ordnet lagvis i Cirkelbuer, med 

 Hovedenderne konvergerende hen imod Udgangszonen. 

 Denne Stilling gør den Maade, paa hvilken Ungerne 

 befrir sig, klar. De Nyfødte lader sig glide ud i Mel- 

 lemrummet mellem to sammenstødende Blade, Forlæn- 

 gelser af Kærnen; de finder der en snæver Pas- 

 sage, der er vanskelig at komme igennem, men dog til- 

 strækkelig sammen med den snurrige Indretning, med 

 hvilken vi ret straks skal beskæftige os; de kommer 

 saaledes frem til Midterbaandet. Der aabner der sig un- 

 der de taglagte Skæl to Udgangsaabninger for hvert 

 Lag Æg. Den ene Halvdel af dem, der skal ud, bliver 

 fri gennem den højre, den anden Halvdel gennem den 

 venstre Port. Dette gentager sig fra den ene Ende af 

 Reden til den anden, lige meget hvor mange Lag Æg 

 den har. 



Lad os give en sammentrængt Oversigt over Rede- 

 bygningens Enkeltheder, der ingenlunde er lette at faa 

 fat paa for den, der ikke har Genstanden for sine Øjne. 



