KNÆLEREN — DENS KEDE 79 



dighed mulig og giver tilfredsstillende Resultater. Men 

 den bliver umulig, naar det gælder Midterzonens saa 

 sammensatte Struktur, i hvilken Aabningerne, ad 

 hvilke Larverne skal passere ud, er ordnet under 

 Dække af en dobbelt Række taglagle Lameller. Den 

 Smule, jeg kunde udrede heraf, indskrænker sig til føl- 

 gende: Bagkropspidsen, der er dybt kløftet ovenfra 

 nedad, danner ligesom et Slags Knaphul, hvis øverste 

 Ende forbliver næsten urokkelig, medens den nedre 

 bevæger sig hurtigt fra Side til Side, idet den frembrin- 

 ger Skummet og begraver Æggene i det. Det er den 

 øverste Ende, paa hvilke Udarbejdelsen af Midterzonen 

 sikkert nok hviler. 



Jeg har alietider set den i Forlængelsen af denne 

 Zone, midt inde i det fine, hvide Skum, der samles sam- 

 men af Haletraadene. Disse to afgrænser Baandet, den 

 ene til Højre, den anden til Venstre, de ligsom beføler 

 dets Rande og synes at undersoge, hvorledes det gaar 

 med Arbejdet. Jeg saa i dem to lange, overordentlig fine 

 Fingre, som retledede den vanskelige Konstruktion. 



Men hvorledes fremkommer de to Rækker Skæl 

 og Revner, de Udgangsaabninger, som de skjuler? Jeg 

 ved det ikke, jeg har ikke en Gang en Mistanke om det 

 Jeg testamenterer dette Problems endelige Løsning til 

 andre. 



Hvor vidunderlig maa ikke den Mekanisme være, 

 som med saa god Orden og saa behændigt udformer 

 den centrale Kærnes hornagtige Gang, fordeler det 

 beskyttende Skum og Midterbaandets hvide Skum, 

 Æggene og den befrugtende Væske, og som samtidig 

 kan opbygge de Blade, som lægger sig over Æg- 

 massen, de Skæl, som dækker hinanden tagstens- 

 formet, og de fri Fissurer, som afveksler med dem! 

 Man staar overfor dette. Og alligevel, hvilken le- 

 gende Lethed gaar Arbejdet ikke med! Knæleren for- 



