SQ J. h. fabre: skik og brug hos insekterne 



holder sig ubevægelig ophængt paa sit Burs Metalvæv 

 i sin Redes Akse. Den ofrer ikke det, der bygger sig op 

 bagved den, den ringeste Opmærksomhed, den søger 

 ikke at hjælpe med med Fødderne. Det kommer ganske 

 af sig selv. Det er ikke et Værk, som lægger Beslag paa 

 Dygtighed fra Instinktets Side, det er en ganske meka- 

 nisk Forretning, som styres af Redskaber og Organisa- 

 tion. Reden, der er af saa sammensat en Bygning, er 

 ene og alene et Resultat af Organernes Virksomhed, 

 ligesom vor Industri mekanisk udformer en Hoben Gen- 

 stande, hvis Fremstilling vilde byde vore Fingres Be- 

 hændighed Trods. 



Knælerens Rede er set fra et andet Synspunkt end- 

 nu mere mærkelig. Man finder i den en af de smukkeste 

 af Fysikens Læresætninger om Bevarelsen af Varmen 

 glimrende anvendt. Knæleren er forud for os i Kend- 

 skab til de ikke varmeledende Legemer. 



Man skylder Fysikeren Rumford det originale For- 

 søg, ved hvilket man kan vise Luftens ringe Evne til 

 at aflede Varmen. Den berømte Lærde dyppede frosset 

 Ost ned i en Skummasse, som var bragt til Veje ved at 

 piske Æg. Det hele blev udsat for Varmen i en Bager- 

 ovn, og paa kort Tid fik man en glødende hed Omelet, 

 i hvis Midte man fandt Osten lige saa kold som ved 

 Forsøgets Begyndelse. Den Luft, som var indelukket i 

 det omgivende Skums Blærer, forklarer denne For- 

 underlighed. Som et i høj Grad ikke-varmeledende 

 Stof havde det standset Bagerovnens Hede og havde hin- 

 dret den i at naa det frosne Legeme midt inde i Skummet. 



Hvad gør nu altsaa Knæleren? Nøjagtig det samme 

 som Rumford gjorde: den pisker sin Æggehvide for at 

 skaffe sig en Omelet soufflée, der kan beskytte de Livs- 

 spirer, som er samlede i den centrale Kærne. Dens Maal 

 €T ganske vist det modsatte af Rumfords, dens koagu- 



