KNÆLEREN — DENS REDE 83 



vilde gøre saa. Hvad kommer Reden den ved? Den ken- 

 der den ikke mere. 



Jeg har talt om Knælerens gentagne Parringer og 

 om Hannens tragiske Endeligt, han, som næsten altid 

 bliver ædt som et almindeligt Stykke Vildt. I et Tidsrum 

 paa et Par Uger har jeg set den samme Hun gifte sig 

 indtil syv Gange igen, og Enken, der var saa let at trøste, 

 havde hver Gang ædt en Ægtemage. Saadanne Skikke 

 lader os formode, at der finder flere Æglægninger Sted. 

 Det gør der ogsaa, skønt det ikke er almindelig Regel. 

 Blandt mine Æglæggersker har nogle kun givet mig en 

 Rede, medens andre har ydet to lige omfangsrige. Den 

 mest frugtbare af dem har frembragt tre, de to første 

 af normal Størrelse, den tredie kun af Halvdelen af den 

 sædvanlige Størrelse. 



Denne sidste fortæller os om, hvor stor en Æg- 

 mængde Knælerens Æggestokke kan raade over. Det 

 er en let Sag at tælle Æglagene efter Redens transver- 

 selle Furer, men disse Æglag er ulige rige, eftersom de 

 indtager Ellipsoidens Æqvator eller dens Yderender. En 

 Optælling af Æggene i det største Lag og i det mindste 

 giver os et Middeltal, af hvilket man tilnærmelsesvis kan 

 regne sig til hele Mængden. Jeg finder saaledes, at en 

 Rede af god Størrelse indeholder omtrent 400 Æg, og 

 den Hun, der lagde Æg i tre Reder, af hvilke den sidste 

 kan var halvt saa stor som de to første, efterlod sig all- 

 saa et Efterkommerskab paa c. 1000 Livsspirer, Hunner, 

 der lagde to Gange, 800, de mindre frugtbare 3—400. I 

 hvert Tilfælde en prægtig Familie, som hurtigt vilde 

 tælle op, hvis den ikke blev i høj Grad beskaaret. 



Knælerens Rede kan, da den er saa stor, af saa ejen- 

 domelig en Bygning og saa udsat for alles Blikke paa en 

 Sten eller Gren, ikke at undgaa at tiltrække sig den pro- 

 vencalske Bondes Opmærksomhed. Den er i Virkelig- 



6* 



