GULDLOBEBILLEN — DENS ERNÆRINGSMAADE 89 



Slaveriet er i vore Dage forsvundet næsten fuld- 

 stændigt, det, der var Grundlag for Oldtidens Samfund; 

 man har fundet ud, at Mennesket, selv om det er sort 

 af Farve, virkelig er et Menneske og fortjener at tages 

 Hensyn til som saadant. 



Hvad var Kvinden tidligere? Hvad hun endnu er 

 i Østen: et hedensk Dyr uden Sjæl. De Troende har 

 ført lange Diskussioner herom, det 14de Aarhundredes 

 store Biskop, selve Bossuet, betragtede Kvinden som et 

 Miniaturbillede af Manden. Det blev bevist ved Evas Op- 

 rindelse, denne overtallige Knokkel, det trettende Rib- 

 ben, som Adam oprindelig sad inde med. Nu har man 

 endelig opdaget, at Kvinden har en Sjæl, der er lig vor 

 egen, ja staar over denne i Retning af Ømhed og Hen- 

 givenhed. Man har tilladt hende at søge Oplysning, hvad 

 hun har gjort med en Iver, der i det mindste staar paa 

 Højde med hendes Konkurrents. Men Lovbogen, denne 

 Hule, fra hvilken saa mange Vildmandsanskuelser 

 endnu ikke er fjærnet, vedbliver at betragte hende som 

 uduelig, som af Mindreværd. Loven vil imidlertid, naar 

 Turen kommer til den, give efter for Paavirkning fra 

 Sandhedens Side. 



Ophævelsen af Slaveriet og Kvindernes Oplysning 

 er to uhyre Skridt paa Moralfremskridtets Vej. Vore Ef- 

 terkommere vil gaa endnu videre. De vil se med et 

 Blik, der er klart nok til at overvinde alle Hindringer, 

 at Krig er den mest vanvittige af vore Uvaner, at Erob- 

 rerne, som sætter Slagene i Scene og underkuer Folkene, 

 er afskyelige Svøber, at det er bedre at give hinanden 

 Haanden end at udveksle Bøsseskud, at det lykkeligste 

 Folk ikke er det, der har de fleste Kanoner, men det, 

 som arbejder i Fred og frembringer det mest mulige, at 

 Grænser, hinsides hvilke Toldvæsenets Drillerier venter 

 dig, Visitationen af dine Lommer og Plyndring af din 



