GULDLØBEBILLEN — DENS EBNÆR1NGSMAADE 91 



Men hvor vi er kommen langt bort fra Løbebillerne, 

 reven med, som vi er bleven, af denne Tankestrøm! 

 Af hvilken Grund har jeg fremkaldt Blodbadet paa Pro- 

 cessionslarverne, der roligt var paa Vej til at grave sig 

 ned, da jeg bragte dem sammen med Bugopsprætterne? 

 Var det for at jeg kunde faa et vildt Myrderi at se? 

 Ganske vist ikke; jeg har altid haft Medlidenhed med 

 Dyrenes Lidelser, og selv den Mindstes Liv har Krav 

 paa Agtelse. For at faa mig bort fra denne Medliden- 

 hed krævedes der en Fordring fra den videnskabelige 

 Undersøgelses Side, en Fordring, som maaske er 

 grusom. 



Jeg havde Guldløberens Sæder for Øje, denne Ha- 

 vernes lille Vogter, som populært kaldes Gartnersken. 

 Hvad jager Løbebillen? For hvilket Utøj befrir den 

 vore Bede? Begyndelsen med Processionslarverne lover 

 godt, lad os gaa videre ad denne Vej. 



Forskellige Gange i April Maaned yder mit Inde- 

 lukke mig Processionslarver, snart nogle faa, snart 

 flere, og jeg samler dem sammen og sætter dem ind i 

 Glasburet. Saa snart Bordet er dækket, begynder 

 Fraadseriet. Larverne faar deres Bug revet op snart 

 af en enkelt Æder, snart af flere paa en Gang, og paa 

 mindre end et Kvarter er de alle udryddede. Der er 

 ikke andet tilbage af Flokken end uformelige Stumper, 

 som slæbes hid og did for endelig at blive opædte under 

 det lille Brædt. Den vel forsynede stikker af med sit 

 Bytte i Munden for at fortære det i Bo. Kammerater 

 møder den, og lokkede af de Stumper, der hænger og 

 dingler mellem Flygtningens Kindbakker, bliver de til 

 frække Røvere. To — tre ad Gangen søger de at plyndre 

 den legitime Ejermand. Hver af dem snapper efter 

 Stumpen, trækker i den og fylder i sig uden alvorlig 

 Strid. Der er ingen egentlig Kamp, der udveksles ingen 



