92 J. H. PABRE: SKIK OG BRIO HOS INSEKTERNE 



Bid som dem, man ser hos Bulbidere, der slaas om 

 et Ben. Det hele indskrænker sig til Forsøg paa at 

 røve fra hinanden. Hvis Ejeren holder godt fast, saa 

 æder man fredeligt sammen med ham Kindbakke mod 

 Rindbakke, indtil Stumpen gaar midt over og hver af 

 dem trækker sig tilbage med sin Bid. 



Udstyrede med det kløevækkende Slof, som under 

 mine tidligere Undersøgelser angreb min Hud saa 

 stærkt, maa Fyrrens Processionslarver være en stærkt 

 krydret Ret. Mine Løbebiller holder imidlertid meget 

 af dem, og lige saa mange Processionslarver jeg byder 

 dem, lige saa mange æder de. De sætter stor Pris paa 

 denne Ret. Imidlertid har ingen, saa vidt jeg ved, nogen- 

 sinde truffet Guld-Løbebillen eller dens Larve i Bom- 

 byx'ens pungformede Silkevæv, og jeg har ikke det 

 mindste Haab om selv at træffe dem der en skønne Dag. 

 Disse Punge er kun befolkede om Vinteren, naar Løbe- 

 billen ikke bryder sig om at æde og ligger nedgravet i 

 Jorden i stivnet Tilstand. Men i April, naar Processions- 

 larverne er ude for at opsøge sig et godt Sted til at grave 

 sig ned paa og undergaa deres Forvandling, vil Løbebil- 

 len, hvis den træffer at støde paa dem, udnytte Lækker- 

 biskenen i høj Grad. 



Dette Vildts Haarrighed afskrækker den ikke, men 

 ikke desto mindre synes den stærkest haarklædte af 

 vore Sommerfuglelarver, den store Bjørns Larve, med 

 sin bølgende, halvt sorte og halvt rødbrune Manke at 

 imponere Slughalsene. Hele Dagen igennem flakker 

 den om i Buret i Selskab med Bugopsprætterne, og 

 Løbebillerne synes at ignorere den. Fra Tid til anden 

 standser en af dem og giver sig til at gaa omkring det 

 haarede Bæst, undersøger den og forsøger derpaa at 

 bore sig ind i det afskrækkende Skind, men frastødt af 

 det tykke og lange Haar-Boiværk trækker den sig til- 



