GULDLØBEBILLEN — PARRINGSSKIKKK 97 



den første varme Tid af Juni konstaterede, at en af 

 Løbebillerne var død. Da den ikke var lemlæstet, men 

 nok saa net gjort til en gylden Skal, gentager den for 

 os, hvad vi har vist lige nu, at den, der er bleven lam- 

 met, bliver opædt; den minder os om Skallen af en spist 

 Østers. Jeg undersøger det efterladte og finder, at alt er 

 i Orden paa det enorme Hul i Bagkroppen nær. In- 

 sektet var altsaa vel ved Magt, da de andre tømte det ud. 



Nogle Dage senere bukker endnu en Løbebille 

 under og bliver behandlet som dens Forgængere, uden 

 at der er nogetsomhelst mærkeligt at opdage ved dens 

 Rustning. Lægger vi den Døde paa Bugen, synes den 

 ubeskadiget, lægger vi den paa Ryggen, er den udhulet, 

 og der er ingen Bløddele i dens Skal. Lidt senere viser 

 en ny sig at være tømt for sit Indhold, derpaa en til 

 og en til, og saaledes fremdeles, til Menageriet lidt efter 

 lidt hurtigt mindskes. Hvis dette Vanvid varer ved, vil 

 jeg snart intet have tilbage i Burene. 



Dør mine Løbebiller, der er medtagne af Alder- 

 dom, en naturlig Død, og opæder de overlevende deres 

 Lig, eller foregaar Affolkningen paa Bekostning af gode 

 og levedygtige Individer? Det er ikke let at drage, hvad 

 der foregaar, frem for Dagens Lys, thi det er først og 

 fremmest om Natten, at Udtømningen af Indvoldene 

 foregaar. Men ved skarp Overvaagning lykkes det mig 

 dog ikke desto mindre to Gange at overraske Sektionen 

 i det klare Dagslys. 



Henimod Midten af Juni dræber en Hun for mine 

 Øjne en Han, der er kendelig ved sin lidt mindre Stør- 

 relse. Operationen begynder med, at Angribersken løf- 

 ter Enden af Vingedækkerne i Vejret og griber fat i 

 Offerets Bagkropspids paa Rygsiden. Hun haler ivrigt 

 i den og tygger saa smaat paa den. Den grebne, der 

 er i sin fulde Kraft, forsvarer sig ikke og drejer sig ikke 



Skik og Brag hos Insekterne. 7 



