GULDLØBEBILLEN — PARRINGSSKIKKE 99 



Dette er bevist ved to Angreb, som Tilfældet har 

 ladet mig være Vidne til; med nogle Dages Mellemrum 

 har jeg i det klare Dagslys set Hunnen holde Maaltid paa 

 Hannen, efter at have aabnet hans Bagkrop under Vinge- 

 dækkerne, eller i det mindste gøre Forsøg herpaa. Hvad 

 den øvrige Nedslagtning angaar, har jeg, selv om jeg 

 ikke har set den direkte, et Vidnesbyrd af høj Værdi for 

 den. Jeg har set, at den angrebne ikke slaar igen, ikke 

 forsvarer sig, han stræber kun efter at flygte, idet han 

 haler afsted med Angriberen af al sin Magt. 



Hvis det simpelt hen var en Kamp, en almindelig 

 Strid, som Livets Rivaliteter kan føre den med sig, vilde 

 den angrebne utvivlsomt have vendt sig om, fordi det 

 stod i dens Magt at gøre saa, i et Slagsmaal vilde den 

 have besvaret Angrebet og givet Bid for Bid. Hannens 

 Styrke vilde have givet Mulighed for en Kamp, der maa- 

 ske kunde vende sig til hans Fordel, og Tossen lader sig 

 ustraffet bide i Gumpen! Det synes, som om en uover- 

 vindelig Ulyst forhindrer ham fra at strides og fra at 

 smage en Smule paa den, der opæder ham. Denne Taal- 

 somhed minder om den languedokske Skorpion, der 

 lader sig opæde af sin Mage, naar Bryllupet er forbi, 

 uden at gøre Brug af sit Vaaben, den forgiftede Daggert, 

 som var i Stand til at gøre Fruentimmeret Fortræd, og 

 den genkalder i vor Erindring Knælerens Elsker, som 

 undertiden bliver reduceret til en Stump og desuagtet 

 fortsætter sit ufuldendte Arbejde, medens han bliver for- 

 tæret i Smaabider uden nogensomhelst Modstand fra 

 hans Side. Det er ligesom en Slags Bryllups-Ritus, 

 imod hvilke Hannen har ikke at protestere. 



Hannerne i mit Løbebille-Menageri, der bliver bug- 

 opsprættede fra den første til den sidste taler til os om 

 lignende Skikke. De er Ofre for deres Mager, som har 

 fa aet deres Kønsdrift, tilfredsstillet. Igennem fire Maa- 



7* 



