MARK-FAAREKYLLINGEN 105 



sig. Æggets Gennemsigtighed gør det muligt at erkende 

 det lille Væsens fine Leddeling. Det er nu Øjeblikket til 

 at fordoble sin Aarvaagenhed og gøre Besøgene hyppi- 

 gere, fremfor alt om Morgenen. 



Lykken elsker de taalmodige og belønner mig for 

 min Flid. Følgende Folden, i hvilken der med et Ar- 

 bejde af en uendelig Finhed har forberedt sig en Linie 

 for den mindste Modstand, løsner Æggets øverste Del 

 sig, tvunget tilbage ved Hjælp af den Indelukkedes 

 Pande, hæver sig i Vejret og falder ned til Siden ligesom 

 Laaget til en lille Lugteflaske. Faarekyllingen kommer 

 ud ligesom Djævelen af en Fikserdaase. 



Efter at den er kommet ud, vedbliver Ægkapselen 

 af være oppustet, blød, uberørt, rent hvid, med Laag- 

 Kalotten ophængt ved Mundingen. Fugleægget brister 

 raat under Stødene af en Vorte, der er vokset ud i dette 

 Øjemed paa Spidsen af den nyfødtes Næb, Faarekyllin- 

 gens Æg aabner sig derimod ved Hjælp af en bedre 

 Mekanisme, ligesom en Elfenbensæske. Et Stød med 

 Forhovedet er nok til at sætte Hængselleddet i Virk- 

 somhed. 



Den unge Faarekylling, der er ganske bleg, næsten 

 hvid, fægter sig, saa snart den er fri for sin fine Skjorte, 

 frem gennem den Jord, som dækker den. Den støder med 

 sine Kindbakker, den fejer tilside, den sparker bagud og 

 den driver Støvet, som er i Vejen for den og næsten ingen 

 Modstand gør, tilbage. Nu er den oppe paa Overfladen 

 i det glade Solskin og i de Farer, der følger med Vrim- 

 len af levende Væsener, den, der er saa svag og næppe 

 større end en Loppe. Den udfarves i Løbet af fire og 

 tyve Timer og bliver til en pragtfuld Negerunge, hvis 

 ibenholtsorte Farve kappes med den voksnes. Af dens 

 oprindelige Bleghed bliver der kun et Bælte tilbage, som 

 omkranser dens Bryst og faar en til at tænke paa den 

 Liste, som omsvøber os i vor tidligste Barndom. 



