108 J. H. FABKF. : SKIK OG BHUG HOS [NSEKTERNE 



uden Dækning, men altid under Skjul af et vissent Sa- 

 latblad, som er bleven tilovers fra den anrettede Provi- 

 ant. Paa den Maade erstattes det Forhæng af Grønsvær, 

 som er uundværligt til at skjule Boet. 



Minereren skraber med Forbenene, og den bruger 

 sine Kindbakketænger til at bringe de større Gruskorn 

 ud med. Jeg ser, hvorledes den stamper med sine stærke 

 Bagben med deres dobbelte Rækker af Torne, og jeg 

 ser den rive og feje Jorden tilbage og jævne den ud til 

 et Skraaplan. Det er hele dens Metode. 



Arbejdet gaar i Begyndelsen meget hurtigt. Ud- 

 graveren forsvinder i den løse Jord i mine Bure i Lø- 

 bet af et Par Timer. Den kommer nu og da op til Over- 

 fladen, altid baglæns og altid fejende. Hvis Trætheden 

 faar Bugt med den, stiller den sig paa Tærskelen til sit 

 paabegyndte Bo med Hovedet udad og med Følehornene 

 blødt vibrerende. Den gaar saa ned igen og tager fat 

 paa at bruge sine Kindbakketænger og sine River. Men 

 snart forlænger Hviletiden sig, saa de udtrætter min 

 Vagtsomhed. 



Det mest nødvendige er udrettet. Med et Par Tom- 

 mers Dybde er Boet tilstrækkeligt til Øjeblikkets Krav. 

 Det øvrige er et langvarigt Arbejde, der optages, naar 

 det passer Dyret, en Smule hver Dag, og Boet gøres dy- 

 bere og bredere, alt som Aarstidens tiltagende Raahed 

 og Dyrets Vækst kræver det. Det er selv om Vinteren, 

 hvis Vejret er mildt og Solen skinner paa Boets Indgang, 

 ingen Sjældenhed at overraske Faarekyllingen i Færd 

 med at bringe Jord ud, et Tegn paa Reparation og paa 

 nye Gravninger. Midt i Foraarets Glæder fortsættes 

 stadig Boligens Vedligeholdelse, den bliver bestandig 

 restavreret og gjort fuldkommen lige til dens Ejers Død, 



Naar April er forbi, begynder Sangen, først tyst 

 og i diskrete Soloer, men snart som en almindelig Syrn- 



