110 J. h. fabre: skik og bkug hos insekterne 



Bagkroppen med en Vingerand med fine, skraa og para- 

 lelle Ribber. Dens Rygdel har et kraftigt, kulsort Ribbe- 

 næt, der i sin Helhed danner et sammensat Mønster, 

 som har en vis Lighed med en arabisk Skønskrifts 

 Kragetær. 



Naar man ser den mod Lyset, er den meget blegt 

 rød paa to store, op til hinanden stødende Partier nær, 

 et, det forreste, størst og trekantet, det andet, det ba- 

 geste, mindre og smalt. De er begge indrammet af en 

 stærk Ribbe og let rynkede. Det første har desuden 

 fire eller fem Forstærknings-Sparrer, det andet en 

 eneste, buet saadan. Disse to Partier repræsenterer 

 Græshoppernes »Spejl«, de danner det ly dgi vende Om- 

 raade. Deres Hinde er finere end det øvrige af Vin- 

 gerne og klar, om end en Smule røgfarvet. 



Et smukt Redskab i Sandhed, bedre end det hos 

 den grønne Græshoppe. De hundrede og halvtredsinds- 

 tyve prismatiske Fremspring paa Forvingens Bue, der 

 gnider imod de trappeformede Afsatser paa den mod- 

 satte Forvinge, sætter paa en Gang alle de fine Lydhin- 

 der i Svingninger, dem paa den underste Vinge ved di- 

 rekte Gnidning, dem paa Overvingen ved Gnidnings- 

 apparatets Sitren. Og hvilken Tonestyrke! Den grønne 

 Græshoppe, der kun har et eneste tarveligt »Spejl«, hø- 

 rer man tydeligt i nogle Skridts Afstand, men Faare- 

 kyllingen, der har fire vibrerende Flader, slynger sin 

 Strofe Hundrede Meter ud. 



Den kappes i Klarhed med Cikadens, uden at have 

 dennes ubehagelige ru Lyd, og bedre endnu: denne Pri- 

 vilegerede kender til at modulere Udtrykket. Forvin- 

 gerne forlænger sig hver til en lang Liste langs Siden. 

 Her har vi de Pedaler, der, alt eftersom de bliver stær- 

 kere eller mindre stærkt anslaaet, modificerer Lydens 

 Intensitet og i Kraft af Udstrækningen af deres Berøring 



