DEN LANGL'EDOKSKE SFHEX 117 



XI. 



DEN LANGUEDOKSKE SPHEX. 



Naar Kemikeren modent har lagt Planen for sine 

 Forsøg, saa blander han, naar det passer ham, sine Re- 

 agenser og sætter sin Retort over Ilden. Han er Herre 

 over Tid, Sted og Omstændigheder, han vælger det rette 

 Øjeblik, han isolerer sig i sit Laboratorium, hvor intet 

 forstyrrer hans Overvejelser, han lader denne eller 

 hin Forbindelse, som hans Tanker kalder frem, fødes 

 i Ro og Mag, han forfølger den livløse Naturs Hemme- 

 ligheder, hvis kemiske Virkninger Videnskaben kan 

 frembringe, naar den ønsker det. 



Den levende Naturs Hemmeligheder, ikke den ana- 

 tomiske Bygnings, men de, der tilhører det virkende 

 Liv og fremfor alt Instinktet, byder Iagttageren ganske 

 anderledes vanskelige og delikate Betingelser. Langt 

 fra at kunne raade over Tiden, er man Slave af Aars- 

 tiderne, af Dagen, Timen, ja af selve Øjeblikket. Naar 

 Lejligheden viser sig, maa man uden Tøven gribe 

 den i Forbifarten, thi den vil maaske ikke frembyde 

 sig igen i lang Tid. Og eftersom den sædvanligvis frem- 

 byder sig i et Øjeblik, da man mindst tænker paa den, 

 har man intet parat til at drage gunstig Nytte af den. 

 Man maa paa Stedet improvisere sit lille Forsøgsmateriel, 

 lægge sine Planer, indrette sin Taktik, finde paa sine 

 Snarer, altfor lykkelig kun, naar Inspirationen kommer 

 hurtigt nok til at tillade, at man drager Nytte af den til- 

 budte Chance. Denne Chance tilbyder sig forøvrigt 

 kun for den, der søger den. Det gælder om at vogte 

 paa den Dage og atter Dage paa de sandede Skraa- 

 ninger, der er udsat for Solens hele Brand, i den 



