118 J. h. fabre: skik og krig hos insekterne 



Svedekasse, som en Sti, der er indeklemt mellem høje 

 Skrænter, danner, eller ogsaa paa et eller andet Sand- 

 stens-Fremspring, hvis Soliditet ikke altid indgyder Til- 

 lid. Hvis du kan indrette din Observationsplads under et 

 magert Oliventræ, som ser ud til at kunne beskytte dig 

 imod Solens ubarmhjærtige Straaler, saa velsign For- 

 synet, der behandler dig som en Sybarit: din Lod er et 

 Eden. Hold fremfor alt godt Udkig. Stedet er godt, 

 og, hvem kan vide det? Lejligheden kan komme, hvad 

 Øjeblik det skal være. 



Den er kommen, sent ganske vist, men den er dog 

 kommen tilsidst. Ak! om man nu kunde iagttage i Ro 

 og Mag, i sit Studereværelses Stilhed, alene og selvkon- 

 centreret, helt optaget af sin Genstand, langt borte fra 

 den profane forbigaaende, der vil overvælde dig med 

 Spørgsmaal, naar han ser dig saa stærkt optaget med et 

 Punkt for Øje, paa hvilket han ikke selv kan se noget, 

 der vil tage dig for en Kildefinder med sinSøgekvist eller. 

 en alvorligere Mistanke, betragte dig som en mistænkelig 

 Person, der ved Besværgelser linder gamle Lerpotter 

 fulde af Penge under Jorden! Og hvis du i hans Øjne be- 

 holder Udseendet af et Kristen menneske, vil han tiltale 

 dig, han vil betragte, hvad du betragter, og han vil smile 

 paa en Maade, der ikke lader nogen Tvivl tilbage om de 

 tarvelige Tanker, han gør sig om Mennesker, der giver 

 sig af med at hellige Fluer deres Opmærksomhed. 



Er det ikke en forbigaaende, der kommer i 

 Spænding ved din uforklarlige Beskæftigelse, saa er det 

 Markvogteren, denne Lovens umedgørlige Repræsenlanl 

 ude paa Brakmarkerne. Han har vogtet længe paa dig. 

 han har saa ofte set dig flakke om uden nogen paavise- 

 lig Grund som en Sjæl i Pine, han har* saa ofte overra- 

 sket dig i at grave i Jorden, i med tusinde Forsigtigheds- 

 regler at slaa et Stykke af Væggen i en Hulvej, at han 



