122 J. H. PABRE: SKIK OG BRUG HOS INSEKTERNE 



foretrækker derfor til sine Jordhuler det Sted, hvor den 

 selv er kommen til Verden, og hvor dens Forfædre har 

 levet, den tager dér udstrakte Gallerier i Arv, tidligere 

 Slægtleds samlede Arbejde, og idet den reparerer dem 

 en Smule, lader den dem tjene til Veje, som fører til nye 

 Kamre, der saaledes er bedre forsvarede end et enkelt 

 Kammer, som de hvert Aar udgraver paa ny i Jordover- 

 fladen. Dette er f. Eks. Tilfældet med den knudede Cer- 

 ceris og den biædende Philanthus. Og hvis det fædrene 

 Bo ikke er solidt nok, til fra det ene Aar til det andet at 

 modstaa Vejrligets Indflydelse og gaa over til Børnene, 

 hvis Graveren hver Gang maa tage fat paa en frisk paa 

 sit Borehul, saa finder Hvepsen i alt Fald Sikkerheden 

 større paa de Steder, der er indviede ved dens Forgænge- 

 res Forsøg. Den graver derfor sine Gallerier dér, idet den 

 lader hver af dem tjene til Korridor for en Celle- 

 gruppe og derved sparer paa den Sum af Arbejde, som 

 den maa ofre for hele sit Kuld. 



Der danner sig paa denne Maade ganske vist ikke 

 virkelige Samfund, fordi der ikke her foregaar Samar- 

 bejde sigtende til et fælles Maal, men dog i det mindste 

 Sammenhobninger, i hvilke Synet af ens Lige, ens Na- 

 boer uden Tvivl opliver Individernes Arbejde. Man ser 

 i Virkeligheden mellem disse Smaastammer, der er ud- 

 gaaet fra den samme Rod, og Gravere, der arbejder 

 ensomt, en Forskel i Virksomhed, som minder om For- 

 skellen mellem Kappestriden i en folkelig Fabriksby og 

 Sløseriet hos de Arbejdere, der er prisgivet Kedsomheden 

 ved et ensomt Arbejde. For Dyret som for Mennesket er 

 Arbejde smitsomt, det begejstrer ved sit eget Eksempel. 



Vi drager vore Slutninger: Byttets forholdsvis ringe 

 Vægt gør det muligt for Røveren at transportere det i 

 Flugt og en lang Vej. Hymenopteren raader i saa Til- 

 fælde efter Behag over Beliggenheden af sine Jordhuler. 

 Den foretrækker de Steder, hvor den er født. og den 



