124 J. h. pabrb: skik og brug hos insekterne 



efter tænker Graveren paa at vælge Plads til sit Jordbo. 

 Et gunstigt Sted bliver valgt, saa nær som muligt ved 

 det Sted, hvor Offeret ligger, for at afkorte den vidtløf- 

 tige Transport, og den fremtidige Larves Kammer bli- 

 ver gravet i en Fart for paa en Gang al modtage Æg og 

 Proviant. Dette er den fuldstændige Forandring af 

 Metoden, hvorom nlle mine Iagttagelser vidner. Jeg skal 

 berette de vigtigste Træk af den. 



Naar man overrasker den midt under dens Grav- 

 ning, er Sphexen altid alene, snart paa Bunden af den 

 støvede Niche, som Faldet af en Sten har ladet staa 

 aaben i en gammel Mur, snart i det Klippeskjul, som et 

 fremragende Sandstenslag har dannet, et Skjul, som det 

 vilde øjeplettede Firben har opsøgt for at lade det tjene 

 som Forhal til sin Hule. Solen skinner lige 

 derind, det er en Badstue. Jordbunden er den lettest 

 mulige at grave i, dannet som den er af gammelt 

 Støv, som lidt efter lidt er faldet ned fra Hvælvingen. 

 Kindbakkerne, der virker som gravende Tænger, og 

 Fødderne, der arbejder som ryddende River, har snart 

 udgravet Kammeret. Derpaa flyver Graveren bort, men 

 med en langsom Flugt, uden voldsom Udfoldelse af 

 Vingernes Kraft, et sikkert Tegn paa, at Insektet ikke 

 agter sig ud paa nogen lang Ekspedition. Man kan 

 meget godt følge det med Blikket og slaa fast, hvor det 

 sætter sig, sædvanligvis omtrent en halv Snes Meter 

 borte. Undertiden bestemmer det sig til at rejse tilfods. 

 Det tager af sted og styrer med stor Hurtighed hen imod 

 et Punkt, hvortil vi tager os den Frihed at følge det, 

 uden at vor Tilstedeværelse forstyrrer det i mindste 

 Maade. Naar det har naaet det ønskede Sted, hvad en- 

 ten det nu er tilfods eller flyvende, søger del nogen Tid, 

 hvad man kan skønne af dets usikre Væsen og af dets 

 Venden og Drejen sig lidt til alle Sider. Det søger og 

 endelig finder det, hvad det søger efter, eller snarere, det 



